301 



hedsfuldhed. Tedkommende fag\-idenskab har derfor i den senere 

 tid uiere og mere henvendt sin opmerksomhed paa disse vore tro 

 forbundsfæller. Hvor det har været nodvendigt. har man paa alle 

 mulige maader sogt at beskytte dem og faa dem udbi-edt. 



De nyttedyr, som hai- et større legeme og derfor ogsaa mere har 

 faldt i oinene, har allerede i lange tider været piTiste ^or denne 

 nyttige virksomhed. I de civiliserede lande har man endog paa kun- 

 stig maade sogt at verne om deres yngel. Fleresteds har man for de 

 fugle, som hovedsakelig odelægger mus og insekter, opstillet kunstige 

 reder, og der findes fabx-iker, som kun beskjæf tiger sig med at for- 

 arbeide saadajine reder. Ogsaa ad lovgivningens vei har man sogt 

 at skaffe de n}-ttige pattedyr og fugl© beskyttelse. 



Da vi nu engang er kommen ind paa denne vei. kan vi vanskelig 

 blive staaende. Saa meget mindre er der gnind hertil, da nærmere 

 undersogelser har vist, at soppe og mikrober, som frembringer syg- 

 domsepidemier blandt insekterne. under visse forholde virker mei-e 

 energisk og fort end f. eks. fuglene. Særlig gjælder dett3 ligeoverfor 

 de smaa skadeinsekter, som fuglene som oftest ganske oversei-. 



Endnu mere fonnaar rovinsekterne og da særlig de snyltende 

 insekter. Xaar vi siger, at disse udretter langt raei*e end fuglene 

 og de patogene mikrober, skylder vi at forklare dette nærmere, da det 

 staar i strid med den gjængse opfatning blandt lægfolk. 



De insektædende fugle gjor sjelden nogen forskjel paa. de insek- 

 ter, som de jager; de foitærer de nyttige arter, saasom snyltehvep^e 

 (ichneumoniderne), saavel som de skadelige. Ogsaa med de inseki- 

 dræbende soppe synes dette at være tilfældet. De pa» andre insekters 

 bekostning levende insekter forholder sig derimod anderledes, da de 

 som regel kun er lysten paa en oller i det hoieste nogle faa familier. 

 Snyltehvepsslegten aphidius. som tilhorer braconidernes familie, snylter 

 uden undtagelse paa bladlus. De er derfor ubetinget nyttige, fordi de 

 kun forgriber sig paa skadedyr, som de dræber. Ganske det samme 

 kan siges om vor almindelig, sy\'punktede blodrode m a r i ]^. o n e 

 (coccinella septempunctata), som ernæi-er sig ai bladlus og ogsaA af 

 lar\-er af skadelige bladbiller s«jnt af larverne af mange mot. Sleg- 

 ten aphidius og marihonen er derfor kun nyttig og kan aldrig blive 

 skadelig. 



Allerede for længe siden har man tænkt paa at beskytt'^ disse 

 nyttige organismer, at udbrede dem, ja endog — bogstavelig raget — 



