310 



Trods forsk] ellea i klima, forsøgte F r e cl. V. T h e o b a 1 d if jor at 

 indføre til England nogle ai disse australske nyttedyr. Han henvendte 

 sig til mr. Lea, statsentomolog i Tasmaniem, og erholdt gjennem ham 

 tre kokcinellidearter i tilsammen ca. 1000 eksemplarer. To arter, 

 orcus australasiæ og urcus bilunatus, som var repræsenterede med 

 tilsammen 800 eksemplareir, var ved ankomsten til England døde. 

 Den tredie art, leis conformis, overvandt derimod strahadserne med 

 den lange reise, og præsienterede sig med 170 friske, muntre eksem- 

 plarer, hvoraf nogle straks fløi ud i det fri gjennem det aabne vindu. 

 T h e o b a 1 d haaber, at det skal lykkes ham at faa denne art akkli- 

 matiseret i England. 



Europa besidder en for landbruget meget værdifuld art i den 

 syvprikkede marihøne, coccinella septempunctata. I vor verdensdel 

 er denne bille ikke alene den almindeligste, men ved sin evne til at 

 forplante sig og optrædei i store masser, er den et unikum inden sin 

 familie , sandsynligvis skriver dette sig fra, at den ikke alene lever 

 af plantelus, msen ogsaa af mange, aindre. insekter, saasom af lairverne 

 af druemotten (cochylis ambiguella) og ai aspargeibillen (crioceris), 

 endvidere af den for havre og byg undertiden meget skadelige lema 

 melanopus., og sikkerlig ai endnu en hel lang række insekter; den er 

 derfor ikke udsat for at komme i mangel paa livssubstrat. 



Coccinella septempunctata mangler ganske i Amerika, som i det 

 hele tåget er fattig paia kokcinellider. Mr. H o w a r d, leder af den 

 entomologiske sektion i landbrugsniinisteriet i Washington, skrev der- 

 for til Europa eiter levende marihøns. Den første forsendelse skede 

 i juni 1901. Af denne kom der ikke noget levende over til Amerika, 

 fordi denne bille trænger stadig næring om sommeren, og de bladlus, 

 som sendtes, med som f oder, ikke var tilstrækkelig til den 13 dage 

 lange reise. Desuden er det en almindelig regel, at skadeinsekter — 

 i dette tilfælde de bladlus, som skulde tjene til næring for marihøn- 

 sene — aldrig bør indføres til et fremmed land. Bedre gik det med 

 en sending i oktober 1901 ; af 50 marihøns kom 47 vel frem til Wa- 

 shington og det uagtet der ikke var sendt foder med, senhøstes begyn- 

 der nemlig denne bille at forberede sig til sin vinterfaste. En del 

 ai sendingen blev i Washington, en anden del gik straks videre til 

 Kalifornien, hvortil den ogsaa kom i god stand, Sandsynligvis vil 

 marihønen nu blive akklimatiseret i den nye verden. 



Ogsaa andre nyttige organismer er indførte til Amerika, saalede-s 



