312 



Ingen særlige vanskeligheder er tilhinder for denn© fremgangs- 

 maade. Naar man betænker, hvilke forholdsregler og hvilken fag- 

 kundskab der udln^-æves, f. eks. til et større elektrisk aniæg, maa man 

 tilstaa, ait den kunstige åling af nyttige insekter er barneleg i forhold 

 hertil. Jeg vover at paastaa dette, da jeg allerede i aartier har be- 

 fattet mig med iDsektavl, og jeg har ogsaa beskjæftiget mig med saa- 

 danne familier, som tidligere neppe har været kultiverede. Jeg vil 

 særlig gjøre opmerksom paa ålingen af de smaa nyttige snyltehvepse 

 (chalcididæ;-, siom endog udein videre kan foregaa i ganske trange, 

 lukkede glashuse. Disse snyltehvepse har forøvrigt det merke- 

 lige fortrin, at a-f et eneste eg, som de har lagt i et andet insekt, kan 

 der ud vikle sig flere larver ; indholdet af et eg deler sig nemlig i 

 flere dele, og af hver del udvikler der sig igjen et selvstændigt embryo. 

 Naturligvis raaa man, naar snyltere skal opdrættes, ogsaa sørge 

 for at formere de skadeinsekter, som skal tjene til livsisubstrat^for de 

 nyttige. Men dissei forholdsregler bevirker ikke særlig store udiæg 

 og den nytte, som de kan skaffe, op vei er tifold alle^ omkostninger. 



Af de mange observationer, som jeg har gjort, skal jeg her kun 

 omtale en eneste. Vore roser angribes som oftest af to bladhveps- 

 arter, hylotoma rosæ og h. pagana, hvis grønne larver ganske kan 

 ribbe dem. Det var mig let, kunstigt at ale disse hylotomaarter, 

 skjønt deres eg kun kan komme til udvikling paa levende rosengrene. 

 I dette øiemed tråk jeg smaa tylposer over rosengrenenes spidser og 

 indesperrede heri hanner og hunner af hylotoma. Paa den maade er- 

 holdt jeg eg og af dem igjen larver i rigelig mængde. Disse hylotoma- 

 arter har en energisk fiende i nogle smaa chalcidider, som tilhører 

 slegten eulophus. Flere eulophuspar indfangede jeg ude i det fri, 

 og ved at indesperre dem i lukkede glasbure samm.en med larverne 

 af rosenbladhvepsen, lykkedes det mig at faa dem til at formere sig i 

 svære mængder. Af rosenbladhvepsenes kokoner fremkom der, iste- 

 detfor disse skadedyr, tusenvis af smaa parasitiske snyltehvepse, og 

 da jeg igjen satte dem ind til andre bladhvepselarver, saaes tilsidst 

 ikke et eneste' udviklet individ af hylotoma. 



I en nærboende slegtnings liave lod jeg forsøgsvis saavel hylo- 

 toma pagana som h. rosæ lægge eg, og da larverne var udklækkede, 

 bragte jeg i en med papir lukket fla.ske omtrent hundrede euJophus- 

 eksemplarer ind i haven og slåp dem fri. Følgen heraf var. at blad- 

 hvepsene ikke formaaede at formere sig videre, og det følgende aar 

 (1901) kunde end ikke nogen koloni paavises. I min egen have slåp 



