319 



Mindre meddelelser. 



Ringduens forekomst omkring Bergen. I en interessant opsats 



om ringduen (Naturen, juni 1902, p. 168 og følg.u omtaler hr. 0. J. 

 Lie-Pettersen dens forekomst omkring Bergen i følgende ordlag: 

 "Uagtet ringduen i vort land ingenlunde hører til de egentlige sjelden- 

 heder, optræder den dog langs vestkysten kun spairsomt og sporadisk, 

 ihvorvel den er kj endt fra et ikke ringe antal steder saavei i fjord- 

 bygderne som paa de større skogbevoksede øer. Fra Bergen og nær- 

 mest© omegn eier saaledes museet allerede flere eksemplarer, der samt- 

 lige er skudt i maanederne oktober — december. Ifølge em meddelelse 

 af hr. konservator Grieg skal dog et eksemplar det sidst forløbne 

 aar være skudt den 21de april paa Askøen, hvor betingelserne for 

 artens trivsel synes meget gunstig, og hvor den ialfald enkelte aar 

 utvilsomt hækker, skjønt dette, saavidt forf. bekjendt, endnu ikke 

 definitivt er paavist." 



Det er efter det oveiistaaende derfor ikke overfiødigt at paapege, 

 at ringduen (columba palumbus) virkelig har været skudt i nærheden 

 af Bergem om sommeireii. 



Den 25de juli 1872 iagttog jeg to unge ringduer paa Marmorhol- 

 men i Nordaasvandet. De sad paa jorden og spiste blaabær, da jeg 

 først saa dem. De fiøi derpaa op i en furu, og jeg skjød da, den ene, 

 som jeg gav til Bergens museum. Om den endnu eksisterer i sam- 

 lingen, ved jeg ikke. Saavidt jeg nu erindrer, havde eksemplaret 

 endnu ikke ganske fuldendt sin første fjærskiftning, saa der er al 

 gnind til at tro, at det var udruget ikke saa svært langt fra Bergen, 

 om emd ikke netop i det umiddelbare- naboskab af den holme, hvor 

 jeg skjød den. 



Smithsouian Institution. 



Washington D. C, 15de oktbr. 1902. 



Leonliarcl Stejneger. 



Quaggaens Udryddelse. Blandt Afrikas dyreverden er der paa 

 grund af vild og hensynsløs jagt ryddet frygtelig op, særlig efterat 

 syden er bleven koloniseret. Allerede^ for lang tid tilbage (1799) er 

 blaabukken (hippotragus leucophaeus) udi-yddet; buntbukken (dama- 

 liscus pyrargus) træffes nu kun in den et meget indskrænket omraade i 

 Kaplandet; blisbukken (damaliseus albifrons) er næsten forsvunden, 

 gnuen og zebraen gaar med raske skridt sin undergang imødei; det 

 hvide næsehorn (rhinoceros simus) kan, takket være frednings uestem- 

 melser, endnu træffes enkelte steder. Det samme er tilfældet med 

 den sydlige giraffeart. I tidsskriftet "Zoologist" fortæller G r a h a m 

 R e n s li a w den triste historie om quaggaen, som i ganske kort tid 

 blev udryddet. 



Quaggaen var tidligere meget talrig i Kaplandet og Orangefri- 

 staten. I egnei, hvor der nu ikke findes et eneste dyr, drog den om- 



