324 



tillad© mig a,t anføre følgende skildring af skogforvalter H e i d e n- 

 reich (Morgenbladet 18de oktober 1902). 



"Et styggere sya ond en slig herjet skog kan man neppe se. 

 Kommer man ind i et skogbestand, hvor larverne er i færd med at 

 æde, kan man, b.øre deires arbeide'. Det gaar som en sagte susen 

 gjennem skogen. Det er larverneis' ekskreanenter, der rasler ned. Det 

 er faldende naale og krybendei la,rveT, der foraarsager ^tøien ; men 

 for skogmanden og forstmanden høres det ud som dødssuk i ra den 

 klagende skog. Paa veie og stier kryber de 2 — 3 tommer lange larver 

 i tusenvisi, de knusesi unde;: fødder og kjøretøier; men hva,d iijælper 

 det, om der dræibes nogle hundrede tusen af dem, millioner er tilbage 

 for at fortsætte den paabegyndte ødelæggelsei. Udover trærnes grene, 

 opover stammerne, bemerker maii et uendeligt tog af dem, de kaster 

 sig over naalenei og paa kort tid ribbes det ene træ efter dec anide^t 

 for sa,ada.nne, saa kun de graagule' stammer med de nøgne grene staar 



Som vi saa, falder hver larvegenerations^ udvikling i to afsnit, en 

 høst- og en vaarperiode. Det er i sidstnævnte periodei, at den største 

 skade paa skogen anrettesi, da larverne! om vaarem vdksier hurtigere 

 og derfor trænger mere næring De angriber nu ikke alene de 

 fuldt udvikleide naale, men ogsan de unge skud, hvoraf de nye naale 

 skal udvikleis, og faren for en fuldstændig ødelæggelse af den angrebne 

 skog bliver herved ond større. Hertil kommer end yderligere, at 

 skogmarkens herjinger, hvis det ikke lykkes ad kunstig vei at be- 

 kjæmpe dem, varer i flere, i regelen ialtfald tre aar. Mangei ckadelige 

 insektlarver er ømfindtlige for kuldei, og man har derfor ofte i denne 

 en virksom hjælp til deres udryddelse. Dette er imidlertid ikke til- 

 fældet med furuspinderensi larve. Den kan udholde en meget sterk 

 vinterkulde uden a,t gaa til grunde, og statsentomolog Schøyen 

 fortæller, at han i det nu herjede distrikt har seet dem krybe omkring 

 i 10 graders kulde med rim paa kroppen. Man har endog fundet, at 

 ogsaa stivfrosne larver har beholdt sin livskraft og kunnet udvikle 

 sig videre. Ma.n kan derfor i regelen forberede sig paa, at den samme 

 larveniængde, som om høsten er gaaet i vinterhvile, om vaaren vil 

 optage sit ødelæggelsesverk. Husker man nu paa, at enhver larve, som 

 uforstyrret udvikler sig, bliver til sommerfugl, der igjen lægger en 

 masse eg, vil man let forståa, at hcrjingerne i andet og tredie aar i 

 regelen er voldsommere end ved begyndelsen af deres optræden. 



