330 



tionshypotesen. den audeu t etra e d erli ypot es en . og jeg skal i 

 det følgend3 fremstille dem hver for sig. 



Den laplaceske taageteori fonidsætter, at jorden engang var en 

 ildflydende masse, og at den faste jordskorpe er et produkt af aikjø- 

 lingen. I denne smeltemasse ^•ilde naturlig\-is den blandingsproces, 

 der bærer na\Tiet diffusion, uafladelig foregaa. Men for en klode 

 af jordens størrelse \-ilde det være urimeligt om man fovudsatte, at 

 den helt igjennem bestod af en fuldstændig ensai-tet, jevnt blandet 

 stofmasse. Der vilde trods diffusionen. være visse uregelmfessigheder 

 i stoffordelingen, og disse uregelmæssigheder vilde ved dannelsen ai 

 en fast skorpe blive varige — hvad det fiygtigste geologiske overblik 

 viser at være tilfældet. Ved en uregelmæssighed i stoffordelingea 

 var der imidlertid saa at sige straks givet "det naturlige udvalg" 

 materiale at arbeide paa. Paa grund af den uregelmæssige stof- 

 fordeling vilde enkelte partier af jordoverfladen have en varmeled- 

 ningse -ne, en varmekapacitet og en samnientrækkelighed forskjellig 

 fra andre partiers. Dermed vilde af kjølingen og dens biprocesser 

 arte sig forskjellig paa de forskjellige steder. Hvor vanneiednings- 

 e%iien var stor og varmekapaciteten liden, vilde afkjølingen foregaa 

 rask. Sammentrækningen vilde holde skridt med afkjolingen, og der 

 maatte paa saa danne steder opstaa sænkninger i jordoverfladen. Hvor 

 ledningsevnen derimod var mindre og kapaciteten kanske større, vilde 

 afkjøiingeil foregaa langsommere; partier af denne slags maaite bl ve 

 staaende igjen som forhøininger, fordi sammentrækningen foregik 

 langsommere end ellers rundt omkring. Paa den maade kan det 

 tænkes, at de store ujevnheder i jordoverfladen fremkom. Da sænk- 

 ningerne forst begvndte at fyldes med vand, vilde denne omsiændighed 

 rimeligv-is bidrage til at fremskynde processen. Våndets gjennem- 

 snitstemperatur er som regel lavere end luftens, og temperaturfor- 

 skjellen mellem havbunden og havet vilde derfor rimeligv-s være 

 større end mellem fastlandet og luften. Men afkjølingens og dermed 

 koncentrationens hurtighed afhænger for en væsentlig del a f tempera- 

 turforskjellen. 



Denne koncentrationshypotesc, som jeg har kaldt den, er i sine 

 hovedtræk først antydet af den anseede amerikanske geolog Dana. 

 Han var idetheletaget en af de første, som saa og som hævdede den 

 uafbrudte sammenhæng i jordud viklingen. Hvad der v x r, var kun 

 et resultat af, hvad der h a v d e været. Den proces, der havde 



