333 



grupper af kjendsgjerninger kan ein teori om fastlaindemes dannelse 

 ikke bortse fra. 



Det er en enkel matematisk betragtning, som ligge.r ti' grund 

 for Greens ræsonnement. Det legeme, der i forhold til sit rumfang 

 har den mindste overflade, er kuglen. ^'aar en fi3^dende masse frit 

 faar ordne sig efter tiltraøkningens love, vil den antage kngleformen, 

 saaledes som det f. eks. vises ved P 1 a I: e a u s ekspeiriment. Det 

 regulære legeme, som i forhold til rumfanget har dem størstei overflade, 

 er derimod tetraedret (fig. 1), der begrænses ai fire ligesided© triangler. 

 Naa.r jordskorpen først er størknet, vil overfiaiden sa,a at sige have 

 naaet eii uforanderlig størrelse. Jordens kubikindhold vil derimod 

 ved afkjølingen og den deraf følgende koncentration sta,dig formind- 



Fig. 1. 



skes. Jordem maa derfor antage en form af saadan beskaffenhed, at 

 overflade og kubikindhold staar i matematisk forhold til hinanden. 

 Naar afkjølingen har naaet en vis grænse, vil dette forhold være reali- 

 seret i tetraedrets form. Naturligvis kan der ikke være i ale om 

 geometrisk regelmæssighed. Vi kan ikke forlange af em roterende og 

 halvveis størknet jord, at den skal begrænses af plame flader og skarpe 

 retlinjede kanter. Men den tetraedriske form maa iallefald ved siden 

 af kugleformen, som antydet paa fig. 2, gjøre sig gjældende, og det 

 er dette, Green mener at se udtryk for i fastlandenes beliggenhed og 

 form. 



Aksen i et tetraeder gaar paa den ene kant gjemnem det punkt, 

 hvor tre af sideflademe støder sammen ; paa den modsatte kant træffer 

 den den fjerde siJeflades centrum. Tænker man sig den faste jord — 



