338 



Lysorganer paa fuglenebbet. 



I "Zeitschrift fiir Waturwissenschaft" har dr. Brandes en inter- 

 essant opsats om nogle eiendommelige lysende organer i neibbet hosi 

 ganske unge ungeir af amazon-amandinen (poephila mirabilis). Or- 

 ganerne har en rund form og sidder to paa hver side ved basis, af ove^- 

 og undernebbet. Foruden disse fire elementer, som har en prægtig 

 blaa glans og er begrænsede af en sort rand, findes der paa ganen 

 endnu fem. symeitrisk stilledei pigmieiiitfiekker. 



Saadanne pigmecntflekker er allerede oftere iagttagne. De fore- 

 kommer hos en del af de tyknebbede pragtfinker, si p e r m ettes- 

 eller a m a n d i n a-arteirne, hvis metst bekj endte repra&sentant er ris- 

 f uglen,. Angaaeindfi betydningen af disse flekker er deit høist sand- 

 synligt, åit de tjener som veivisende merker for forældrene under 

 fodringen. Overalt, hvor de klare pigmentflekker lyseir, er der en 

 sulten ungesi neb. Paa samme niaade har man agsaa forklaret den 

 gule vokshud, som findes' i mundvigen hos maaigC) unger, men som 

 forsvinder lidt efter lidt hos- de voksne fugle. Disse organer minder 

 i høi grad om de- ple^tter, som er udviklede hos talrige- planter. 

 Ogsaa disse har tegninger, hvis farve stikker grelt af mod vedkom- 

 meaide blomsts: hovedfarvei. De tjeneir til at vise blomsteirgjæisterne 

 veien til det sted, hvor honningen er skjult. Man tar neppe feil, 

 naar man bctragter ovennævnte organer paa nebbet af dei unge ama- 

 zon-amanidiner som "fodringspletter" for forældrene, ti som sagt lyseT 

 de som klara punkter i huleredets m.ørke. Efterhvert fjærene vokser 

 ud, trædeir disse pletter meirei og mere tilbage, og kan tilslut hos de^' 

 voksne dyr ikkei merei paavises. 



Enten producerer organerne selv det lys', de udsender, de kan da 

 sammenlignes med smaa lanterner, eller ogsaa reflekterer de kun det 

 sparsomme lys, som træuger ind gjeamem redeaabningem, de kunde 

 i saa tilfælde saimmenlignesi med et speil. For at faa udredet dette, 

 maatte nogle levende unger nøiere undersøges. Dr. Brande s^ har 

 kun havt dødt materiale» til sin raadighed. 



Lysende organer er jo kjendt hos en hel del sødyr, fiske, blæk- 

 sprut, orme o. s. v., endvidere findes de hos forskjellige irsekter. 

 Lysproducenterne hos disse skal være nogle eiendommelige kjertel- 



