JAN 



De vulkanske udbrud i Yestindien. 



At Carl Fred. Koiderup. 



GjeDnem avisern© har man taaet lalrige, tildels meget detaljerte 

 beretninger om katastrofen pa.a de vestindiske øer. Det er ikke me^ 

 ningen med nærværende^ artikel at søge forøget det betydelige antal 

 detalj beretninger. Jeg vil kun forsøge at give en nogenlunde samlet 

 oversigt over d& vulkanske fænomener paa de hjeimsøgte øer, saaledes 

 som man nu kjender disse fænomener gjennem de foreløbige bereit- 

 ningcr fra de udscjidte aonerikanske, franske og engelske ekspeditioner 

 og gjennem de mange artikler i de forskjellige videnskabelige tids- 

 skrifter. Det hele har imidlertid en foreløbig karakter. 



Som bekjendt tilhøi-er Martinique og St. Vincent den række af 

 øer, som man har kaldt de smaa Antiller. Hele denne række øer 

 danner de høiest opragende partier af den underjordiske ryg, der ad- 

 skiller den karibiske sjø fra Atlanterhavet. Bunden af den karibiske 

 sjø dannes udentvil af et engang indsunket landparti, og sterke seis- 

 miske bevægelser (jordskjælv) viduer om, at der endnu i vor tid finder 

 en del forskyvninger sted. Det seismiske kart over Mellemame- 

 rika, hvor udbredelses-omraaderne af indtrufne jordskjælv er afsat, 

 taler i saa henseende et meget tydeligt sprog. Det laveste og formo- 

 dentlig svageste sted i denne undervandsryg er strøget mellem Domi- 

 nica, hvor den nordlige saakaldte Guadeloupebanke ender, og St. Vin- 

 cent, der danner den nordligste del af den sydlige, saakaldte Gronadinet- 

 banke. Man skulde derfor tro, at disse to øer samt de mellemliggend© 

 øer, Martinique og St. Lucia, skulde være de mest udsatte, naar der 

 var tale om jordskjælv og vulkanske udbrud. Dette viser sig ogsaa 

 at være tilfældet. De nuværende vulkaner findes, med undtagelse af 

 Guadeloupes og Montserrats soufriérer, alle paa dette strøg. Det 

 er imidlertid forholdsvis rolige vulkaner, vi her staar over for. Som 

 Naturen 1902. 23 



