359 



en tung, sort vulkaoisk sand, af kornstørrelse som minekrudt, og med 

 meget faa større stene. Der faldt denne gang meget lidet lysgraa 

 aske af samme sort som i mai. Dækket af vand og aske ?ftog, efter- 

 hvert som man kom sydover, og var ved "Peters Hope", ti engelske 

 mil sydvest for krateret, ubetydeligt. Forud for udbruddet gik der 

 en slamflom nedover mod landsbyen Morne Ronde." 



Jeg skal saa forsøge, væsentlig paa grundlag af de foreløbige med- 

 delelser fra dem franske og amerikanske ekspedition, at give en oversigt 

 over udbruddene paa Martinique. 



Martinique er, som det vil sees af over^iigtskartet lig. 1, større end 

 St. Vincent. Længden er ca. 78 km. og bredden paa midten ca. 21 km. 

 Hele øen er vulkansk, men den vulkansk© virksomhed har i de sidst© 

 aarhundreder været indskrænket til det 1350 m. høie Mont Pelé, der 

 ligger paa øens nordside. Ca. 7.5 km. syd for dettes top laa den vig- 

 tige handelsby St. Pierre, der som bekjendt ødelagdes under udbrud- 

 dene. Vulkanens beliggenhed i forhold til byen vil kunne sees af 

 fig. 3. Mont Fele, der stigeir ganske jevnt op fra kysten, er 

 næsten helt til tops bed sekket af en rig vegetation. Kun øverst 

 oppe er den nøgen. Heraf kommer navnet Mont Pelé, der betyder 

 det nøgne fjeld. Paa toppen saaes før udbruddene resteme af et 

 gammelt krater med iliggende kratersjø. Dette krater synes imidr- 

 lertid at have udspillet sin rolle, idet det forrig© aarhundredes udbrud 

 fandt sted fra endel mindre, paa fjeldets sydlige skraaning liggende 

 kratere. To af disse skal være opstaaet ved udbruddene i 1851, endel 

 andre ved udbrud i 1792. De sidste laa i en dalsænkning, der har 

 faaet navnet Etang sec, og fra denne har udbruddene iaar fundet sted. 

 Man havde her ?om minder om den gamle virksomhed flere steder 

 udstromning af svovlvandstof og lignende gasarter, altsaa en solfatara/- 

 tilstand som paa St. Vincent. 



De første varsler om, hvad der var igjære, fik man ved de 

 forholdsvis livlige dampudstrømninger, der tog sin begyndelse i de 

 første dage af april. Der gik imidlertid en tid hen, uden at stillingen 

 forværredes ; men saa dannedes der den 23de april en længere sprække, 

 hvorfra der foregik smaa slanaudbrud. Og snart øgedes den allerede 

 begyndte virksomhed. Den 2den mai fulgte en række af askeudbrud 

 hurtigt paa hinanden, og der udstødtes saa betydelige dainpm<is«er^ 

 at Mont Pelé indhylledes i taage, gjennem hvilken man i gunstige 

 øieblikke kunde se en sterk lysning. Den paafølgende nat indtraf 



