363 



er det ogsaa sten- og askeregnen, som er det væsentlige; Pompeji og 

 dens naboby er begi'avet under asken, ligesom St. Pierre dækkes ai 

 et tykt lag af vulkansk aske og sand. Men efter alt hvad vi ved, har 

 den hele proces lorløbet betydelig langsommere i 79 f. Kr., saa at 

 den største del af befolkningen i de ødelagte byer har faaet tid til at 

 flygte. Anderledes paa Martinique og St. Vincent. Her varsles vist- 

 nok befolkningen ved de forudgaaende, mindre heftige- vulkanske fore- 

 teelser; men selve hovedkatastrofen forløbeir saa hurtig, at det er 

 umulig at komme sig bort. Derfor bliver ogsaa tabet af menneskeliv 

 her saa stort. Som vi har seet, skyldes dett© væsentlig den glohede af 

 gasarter og vulkansk aske bestaaiende sky, der i voldsom fart iler hen- 

 over landet. 



Ogsaa med en i vor tid indtruffet katastrofe, nemlig det bekj endte 

 Krakatauudbrud i 1883, har man sammenlignet aarets udbrud. Men 

 selv om mennesketabet ikke var saanieget større ved katastrofen i 

 Ostindien i 1883, saa var dog de geologiske kræfter, som var i virk- 

 somhed der, langt betydeligere. Nogl© faa tal vil gjøre dette ind- 

 lysende. Ved Krakatauudbruddet fandt der en betydelig indstyrtning 

 sted, saa at ei omraade paa ca. 75 kvadratkm. efter katastrofen laa op 

 til 300 m. under havoverfladen. Den lyd, der ledsagede katastrofen, 

 hørtes over en femtendedel af jordoverfladen. Dette 'vil med andre 

 ord sige, at om vi med Neumayr tænker os eksplosionen forlagt til 

 Wien, vilde knaldel høres "ikke alene over hele Europa, men ogsaa i 

 det østlige Grønland, paa den sydlige del af Spitsbergen, i den sydlige 

 del af Novaja Semlja, over hele Uralkj eden, paa østk^^sten af Urals-jøon, 

 i det sydligste hjørne af det kaspiske hav, ved mundingen af Eufrat, 

 i den nordlige trediedel af det røde hav, i den største del af Saliara 

 og paa Madeira." Ved eruptionen fremkaldtes en mægtig flodbølge, 

 som ikke alene bredte sig ever det stille ha,v og det indiske hav, men 

 ogsaa iagttoges over store dele af Atlanterhavet. Jeg kunde fortsætte 

 denne opregning, men det vil ikke have nogen større interesse ; hvad 

 der er anført, tror jeg vidner tydelig nok om, at, rent geologisk seet, 

 var Krakatauudbruddet i 1883 langt betydeligere end udbrudden© paa 

 de smaa Antiller i 1902. 



