369 



romerske jernalder og fra den slaAåske periode, med hvilket sidste 

 fund vi altsaa er rykket ind i historisk tid. 



Samtidig med disse undersøgelser har man ogsaa opdaget, at der 

 den dag idag findes dvergracer i Europa. Paa S i c i 1 i e n, særlig i 

 provinsen Girgenti, findes der virkelige pygmæer med en høide af 

 1460 — 1550 mm. Den forfatter, hvorfra de fleste af disse oplysninger 

 er hentet, Jul. K o 1 1 m a n n, Basel, som er den størst© autoritet 

 paa dette omraade-, er tilbøielig til at tro, at der findes pygmæiske 

 elementer ogsaa i andre dele af Italien, da nyere maalinger tyder 

 herpaa. 



Dette ©r oplysninger af stor rækkevidde. Seet i sin sammenhæng 

 synes de at godtgjøre, at der i Europa fra den yngre stenalder og 

 indtil vor© dage har levet dvergracer ved siden af det høivoksn© men- 

 neske, saaledes som de e^ndnu findes i Afrika og Asien. 'Der lader 

 sig, som jeg tror, ingen begrundet indvending gjøre mod denne slut- 

 ning, endskjønt den er meget vidtrækkende ; ti den siger, at der 

 bestaar en kontinuitet mellem de smaa racer i Europa; at de altsaa 

 har holdt sig fra den yngre stenalder til vor© dage, og at ved siden 

 af de store racer ogsaa diss© dvergfolk kan beståa i Europa, som 

 Afrikas hav holdt sig ved siden af de* store afrikansk© racer eller 

 Ceylons ved siden af tamiler og singhaleser" (J. Kollmann). 



Af stor betydning for pygmæspørgsmaalet i Europa er kjendskabet 

 til pygmseer i andr© verdensdele ; det er ved sammem ligning med dissei, 

 at man af de forhistorisk© skeletrester har kunnet fastslaa deres høid©. 

 I Afrika, hvor deres eksistens først blev fastslaaet, ©r de spredt 

 over Mellem- og Syd-Afrika; legemshøiden varierer mellem 1240 og 

 1500 nim. ; d©r er dog grund til at tro, at individe^r over 1400 mm. 

 ikke ©r af ren race. Alle reisendei er ©nige om at ansei dem for 

 Afrikas urbefolkning, der ©r adsplittet af de fremtrængend© stor© og 

 sterke negre. De skiller sig fra disse, foruden ved sin ring© høide, 

 ogsaa ved sin lyse hudfarve og brunlige haar. 



For ikk© læng© siden ©r ogsaa tilværelsen af dvergracer i det 

 nordlige Afrika godtgjort. Det er en amerikansk videnskabs- 

 mand, R. G. H a 1 i b u r n, der har fortjenesten heraf. Det våred© 

 længe, før man fik fuld sikkerhed herfor. Ti skjønt han allerede 1882, 

 først© gang gjennem en mand fra Sus hørt© om eksistemsen af et lidet 

 folk i det sydlig© Marokko, våred© det endnu 10 aar, før en europæer 

 gjennem selvsyn bl©v overbevist om, at det ikke blot gjaldt enkelte 

 Naturen lii02. 22 



