375 



med en tydelighed, som ikke kan bortforklares, at kræitsygdommen 

 befinder sig i en stadig tiltagen. Dette gjælder ikke blot for enkelte 

 steder eller landstrøg, men for hele folkeslag, ja større dele af den 

 civiliserede verden. Tallet af dem, som blir syge og dør af kræft 

 vokser. For vort eget lands \edkomende har dr. Geirsvold (Kri- 

 stiania) ifjor paavist, at kræften har været i jevnt og sterkt tiltagende 

 fra 1865 — 1897. Saaledes, at mens der i aarene 1865 — 84 for hver 

 10,000 levende menneske, døde omtr. 3 af kræft, er forholdet i aarene 

 1885 — 97 vokset til over 6:10000 eller det dobbelte; der er ialt fra 

 1865—97 død 28,180 individer af ki-æft i Norge. Dr. Geirsvold tror 

 dog, at denne sterke tiltagein snart vil have naaet sit høidepunkt, og 

 at sygdommens tiltagen dei-for vil gaa langsommere. 



Man har indvendt, at denne hyppigere optræden af kræft kunde 

 hidrøre derfra, at folk under de nuværende bedre hygieniske forholde 

 lever længere, end de gjorde før, og da kræften skulde være en gammel- 

 mandssygdom, maatte der altsaa ogsaa bli mere kræft. Dette slaar 

 imidlertid ikke til. Af statistiken fra forskjellige lande, saaledes 

 Tyskland, Frankrige, Danmark, England, Holland og Nordunieirika 

 (Grober), ser vi tvertom, at kræften ikke blot angriber folk i den mid- 

 lere og høiere alder, men at den ogsaa holder paa at løegge de første 

 decennier af menneskets levetid ind under sin domæne. Kræftaideren 

 rykker m. a. o. stadig nedover. Dr. Geirsvold, der som nævnt har 

 studeret kræften i Norge, mener a,t dette for vort land ikkei synes at for- 

 holde sig saaledes. Det er dog ikke saa ret sjelden blandt læger her 

 i landet ogsaa at høre fremholdt den mening, at kræft i yngre aldei* 

 forekommer hyppigere nu end før. 



Disse sørgelige erfaringer er det, som har gjort, at vore bestræ- 

 belser for at finde rede paa sygdommens aarsag og mulige midler til dens 

 bekjæmpelse i den senere tid, er blevet saa energiske og omfattende, 

 som de er. I flere lande, t. eks. England, Frankrige, Holland o. a., 

 har man faaet store instituter, tildels grundet ved privat ofPervillighed, 

 og man har dannet kommissioner, hvis formaal er studiet af kræftens 

 forekomst og dens mulige aarsagsf erholde og bekjæmpelse. 



Hvad forstaar vi nu ved kræft? Rent populært kan kræft over- 

 sættes med en ondartet tilvekst eller svulst. 



Hele legemets overfiade, saavel den udvendige som den indven- 

 dige, er beklædt af et slags celler, der er af en egen bygning, forskjellig 

 fra de øvrige celler, som opbygger legemet, de er store, regelmæssige. 



