376 



flade eller noget høiere, tei-ning til cylinderiignjende, aft^ ser de ud 

 ganske som brosten paa en ga.de — og fordi de ligger som et lag 

 udenom, kaldes de dækceller eller eipitelceller. Saadanne findes ali- 

 saa paa huden og alle slimhinder, som i mund, hals, luftrør og lunge, 

 spiserør og mavetarmkanalen med alle de tilhørende kjertolorganer*), 

 som t. eksL skjoldkjertelen, leveren, nyrerne, og flere andre steder. 

 Naar disse epitelceller, hvis begrænsning mod det underliggende væv 

 normalt er ganske skarp, begynder at vokse — saaatsige \nldt, saa de 

 gjenn^mbryder grænsen til de indenforliggende dele, trænger videre 

 i disse og formerer sig, opstaar der en liden klump eller knude, som 

 ved forøgelse af cellernes antal stadig tiltar i omfang. Dette er en 

 kræftknude. Ud mod overfladen dør en hel del af de tætpakkede epi-- 

 telceller af, og der dannes væskende saar, kræftsaar. Dette er, hvad 

 man i videnskabelig forstand egentlig mener med kræft eller kancer. 

 Men det hænder, at ogsaa andre af legemets celler, t. eks. i bindevæ- 

 vet, muskler o. a. paa en lignende maade, som ovenfor forklaret om 

 epitelcellerne, kan begynde at vokse vildt, udover de foreskrevne 

 grænser, og danne klumper eller knuder, og, naar de bryder ud mod 

 overfladen, ogsaa saar ; disse tilvekster har, paa grund af den kjødlig- 

 nende beskaifenhed en flerhed af dem udviser, faaet navnet sarkom 

 (kjødsvulst). De har flere ting tilfælles med epitelkræften. Saå- 

 ledes fører de med sig, at det individ, som angribes af sygdommen, i 

 en forholdsvis kort tid gaar til grunde: ernæringen lider, de 'ar af i 

 vegt, blodets farvestof aftager, og organismen kommer i en tilstand af 

 udmattelse, som kaldes kræftkachexie, og som snart fører til døden. 

 Begge arter af tihækst er, som vi siger, ondartede. Denne ondartet- 

 hed viser sig desuden deri, at kræftknuden ofte spreder sig til andre 

 steder af legemet, der ligger helt borte fra det føi-st angi-ebne sted, og 

 der danner nye knuder, idet der nemlig løsrives celler fra den oprinde- 

 lige knude; disse føres med saft- eller blodstrømmen, sæ^ter sig fast 

 paa andre steder og foiTnerer sig der. 



Der forekommer ogsaa ofte knudedannelser af en anden art, de 

 saakaldte godartede svulster eller tilvekster; de er ikke ledsagede af 

 nogen udmattelsestilstand og spreder sig ikke. Dog hænder det ai 

 og til, at en tilvekst til at begynde med — ofte i aarevis — kan have 

 karakteren af at være godartet, men saa af en eller anden aarsag en 

 dag blir ondartet. 



'") Egentlige kjertler, ikke itler. 



