379 



huudeu. Etter oplysninger af Schutz er der t. eks. i de sidste 5 

 aar i Berlin behandlet 55389 liuiide. og af disse bavde 313 kræft, 

 d. v. s. 50 pct. af 10000 — eller m. a. o. omtrent 10 gange saa 

 h3'ppig som hos mennesker. Elter hunden kommer rotterne. Saa føl- 

 ger hesten, hvoraf i Berlin af 126776 i 12 aar 58 fandtes lidende af 

 kræft o: 4 : 10000 eller omtrent det samme som for mennesker, der- 

 efter koen, aben, gjeden, faaret, kaninen, katten og hønsene i række 

 etter hyppigheden af kræft. 



Man har for uogle aar siden i Ziirichs patologiske institut paavist 

 med sikkerhed, at der fandt en spontan overføring (o: smitte) af kræft 

 sted mellem rotterne, m. a. o., at disse rotters kræft iallefald smittede. 

 — Mo r au fandt hos en hvid mus en kræftknude under huden; fra 

 denne podede han andre mus, der ligeledes fik kræftknuder. Han 

 kunde ogsaa fremkalde kræft hos friske mus derved, at de fik kræft- 

 knuder fra de syge mus at spise. For njdig har dansken C. 0. Jensen 

 meddelt sine resultater med kræft, som han i lighed med Morau til- 

 fældigvis fandt paa sine hvide forsøgsmus; ogsaa han kunde overføre 

 sj-gdommen fra dyr til dyr. Men alle overføringsfoisøg til andre dyr 

 end de hvide mus mislykkedes. 



Dette, at overforing til en anden djTeart mislykkedes, stemmer 

 overens med den erfaring, som talrige forskere har gjort, at de ikke 

 kunde faa kræft fra mennesker til at vokse paa sine forsøgsdyr. Man 

 har forsøgt paa de forskjelligste maader, dels plantet stykker af kræfteu 

 over paa dyret, ladet den vokse fast i vævene, eller sprøitet kræftmasse 

 ind under huden eller i djTets blodaarer. Resultaterne er ingenlunde 

 samstemmige; de fleste taler mod infektiøsitet. Dog er dette ikke 

 afgjørende. Vi kjender flere sygdomme, som er utvilsomt smitsomme, 

 men som det endnu ikke er lykkedes at overføre paa dyr, saaledes 

 t. eks. syfilis og spedalskhed. 



Naar kræften skulde være smitsom, maatte der ogsaa kunne paa- 

 vises et smittestof, der er sygdommens aarsag og kan overføre den 

 fra person til person. Foranlediget ved bakteriologiens glimrende re- 

 sultater med hensyn til paavisningen af sygdomsfrembringere i syge 

 legemsdele har man naturligvis søgt at finde ogsaa kræftens smitte- 

 bærere ved denne videnskabs metoder. Det enkleste vilde være, om 

 man i tynde snit af kræftsvulsterne med mikroskopet kunde opspore 

 det fremmede væsen i det n^^dannede væv, hvoraf svulsten bestaar, 

 ligesom man finder difteribacillen i det difteritiske belæg i halsen eller 



