380 



tuberkelbacillen i tuberklerne. Man har da ogsaa prøvet dels' meå 

 ufarvede præparater, dels med de mest indviklede .farvemetoder, men 

 om det, man har fundet, har man i de fleste tilfælde ikke kunnet 

 enes, hvorvidt det var parasiter eller kun degenerationsformer af lege- 

 mets egne celler. Man har troet at se de forskjelligste arter af lavere 

 planter og dyr, bakterier, amøber, sporozoer, blastom^^ceter, myxospo- 

 ridier, sarcosporidier. Flere forskere mener, at de ud af kræftsvulster 

 har rendyrket snyltere, som skulde være kræftens aarsag; men det er 

 et meget vanskehgt spørgsmaal at afgjøre, om det ikke blot er for- 

 urensninger, som er kommet til; og paa den anden side ved vi, at 

 legemets organer ikke altid er absolut fri for bakterier, og at der i en 

 syg legemsdel godt kan findes bakterier, uden at disse behøver at være 

 aarsag til sygdommen. Om end forsøgene paa at iinde og dyrke kræft- 

 smittestoifet — eller muhgens er der flere forskjeUige — ikke endnu 

 har ledet til noget sikkert resultat, er der dog gjort flere paalidelige 

 observationer, som sterkt opmuntrer til videre undersøgelser. Saaledes 

 har t. eks. S an fe lic e indpodet paa en hund en gjærsop (saccharo- 

 myces neoformans); hunden døde efter 10 maaneder og havde da tal- 

 rige smaa svulster, der havde spredt sig i legemet fra indpodningsste- 

 det. Fra en kræftsvulst i brystet paa en kvinde har en doktor dyrket 

 en sop, som indsprøitet paa kaniner og marsvin fremkaldte svulster 

 hos disse dyr (Flimmer). Med en blastomycet, der var rendyrket 

 fi-a en eggestokkræft hos en kvinde, fremkaldtes knudedannelser hos 

 en rotte. En svensk læge (Sjobring) foreviste ifjor paa en kongres 

 i Berlin nogle organismer, som hau havde fundet i svulster og som 

 han mente var rhizopoder; naar han podede dem ind paa hvide mus, 

 fik disse svulstdannelser. Og fl. a. 



Da bestræbelserne for direkte at finde smittestoffet har givet saa 

 lidet holdepunkt, har man ogsaa ad andi-e veie søgt at faa fat i kræft- 

 parasiten. Man har undersøgt de steder og egne, hvor der forekom 

 meget kræft, med hensyn til deres geografiske, geologiske og hydro- 

 grafiske beliggenhed, med hensyn til deres veirforhold o. m. a. eller, 

 som vi kalder det, studeret „ kræftens epidemiologi". Det har da t. eks. 

 vist sig, at kræft ikke trives lige godt under alle klimater. Det tem- 

 pererede klima har mest kræft at opvise, men kommer man nærmere 

 polen eller æquator, aftar den i hyppighed. Det land i Europa, hvor 

 der findes mest, er Holland. Hos eskimoerne skal der endnu ikke 

 være iagttaget kræft. 



