384 



Giftige insel<tliaar. Allerede forlæuast kjender man til, at haarene 

 til enkehe sommerfuglelarver, særlig spinderlarver, er sa.a giftige, at der 

 efter den ringeste berøring med de paagjældende larver følger kløe og 

 inilammation af den med giften inficerede del af huden. En saadan 

 lar\-e er den bekj endte, hos os heldigvis ikke forekommende, procession- 

 spinder (cnethocampa proce«sionea), saakaldet paa grund af larvernes 

 merkelige instinkt til at bevæge sig i ordnede rækker efter hinanden. 

 Om denne art heder det, at man er nødsaget til at afsperre de af lar- 

 verne sterkt angrebne skogpartier paa griind ai den fare, de giftige 

 haar medfører for mennesker og dyr. 



En fransk læge meddeler ogsaa om en med den for sine herjing&r 

 paa naaleskogen saa berygtede "nonne" (liparis monacha) nær be- 

 slegtet art, liparis chiysoii-hoea, hvis haar, naar de kommer i munden 

 hos mennesket, foraarsager en sygelighed, som efter larven har faaet 

 navn af "liparis-stomatitis" .*) Penne bestaar i en mere eller mindr.e 

 iidbredt inilammation af mundslimhinderne, ofte ledsaget af lokale 

 hævelser, for det meste af læbe eller tandkjød. Merkeligt er det, 

 at disse hævelser eller betændelser ikke foraarsager paticnten nogen 

 nævneværdig smerte, ja ikke engang ved tygningen skal være syndeidig 

 generende. 



Efter 4 — 5 dage har sygdommen allerede kulmineret, og slim- 

 hindeme bliver igjen normale. 



Iniektionen skyldes nydelse af frugt, som enten stammer fra trær, 

 der er angrebne af liparis-lars^erne, eller paa exl eller anden maade 

 har været i berøring med disse dyrs haar. 0. J. L.-P. 



Om lopper og pestbaciiler biiuger dr. Giuseppe Zirolia 

 (Ceutralbl. f. Bakteriolo.iri i en foreløbig meddelelse. 



Man har allerede tidligere iagttaget, at loppen, naar den har 

 suget blod i sig, da gir fra sig igjen en liden draabe af det. Zirolia 

 har tåget lopper, som var udsultede og ladet dem suge blod, og saa da, 

 at de, naar de havde suget sig fuld, og mens de endnu havde braadden 

 inde i huden, ikke bare gav fra sig en liden draabe, men sendte forme- 

 lige straaler med blod ud. Dette gjentog sig to til tre gange, idet 

 underlivet tråk sig sterkt sammen, saaledes at hele tarmkanalen blev 

 fuldstændig udvasket, og saa igjen sugedes fuld. Det blod som saaledes 

 sprøites ud er ganske uforandret at se til under mikroskoppet. Naar 

 slige sultne lopper kommer paa pestsyge mus, i hvis blod pestbacillerne 

 cirkulerer, sprøiter de paa denne maade pestbacillerae ud paa dyrets 

 hud. De pestbaciiler, som loppen beholder i sig, bevarer i loppen sin 

 livskraft og smitteevne. Man har tåget lopper, som havda suget blod 

 af pestsyge mus, ladet dem sulte paany og fundet, at bacillerne ikke 

 alene i forholdsvis lang tid (7 — 8 dage) holdt sig levende, men at de 

 ogsaa, formerede sig og var lige farlige. Bacillerne gaar ogsaa over i 

 loppens afføringer og holder sig længe levedygtige i loppens legeme, 

 efterat den er dod. 



*) Med udtrykket stomatitis betegnes i lægevidenskaben en betændelse i 

 mundens slimhinde. 



Rettelse: I A. Appellofs artikel: „Skoomavken" i novemberheftet side 

 327, 9. linje ovenfra, staar: trænger mere næring, skal være: trænger mindre. 



