24 
og kan i disse kulturer drive dem til paa normal maade at blomstre og 
sætte frugt. For dette øiemed benytter man sig af overordentlig for- 
tyndede vandige opløsninger af de for plantelivet uundværlige nærings- 
stofle.. Sammen med vandet opsuger planterødderne de forbindelser, 
som skal til for at opbygge planten. Mindre bekjendt turde det være, at 
det i den nyeste tid er lykkedes at omgaa den naturlige ernæring 
gjennem roden og tilføre plantelegemet direkte dets næringsstoffe. 
Fremgangsmaaden minder om den, som man bruger, naar man til- 
fører et menneske, som har syg mave og tarm, dets næring gjennem 
en kanyle. For at den mindre orienterede læser bedre skal forstaa 
fremgangsmaaden ved denne kunstige ernæring, skal vi kortelig omtale 
plantens næringsstoffe og de fysiologiske, fysikalske og kemiske pro- 
cesser, der foregaar, naar planten optager stoffene 1 sig. 
Hovedbestandelen i enhver plante er vand; af det findes der 60— 
80 pet. Lader vi dette fordampe ved at ophede planten i luften *il 
100", faar vi en tørsubstans, som bestaar af organiske, forbrændelige 
dele, samt aske. Denne sidste indeholder, som plantens vigtigste 
næringsmidler, fosforsyre, kali og kalk, hertil kommer smaa mængder 
kiselsyre, svovlsyre, klor, magnesium, natrium og jern. Den organiske 
del af tørsubstansen bestaar for største delen af kulstof, som enten 
blot sammen med vandstof og surstof eller desuden i forening med 
kvælstof, smaa mængder svovl eller fosfor, opbygger samtlige organiske 
forbindelser i planten. 
Kulstoffet optages i planten paa følgende maade: ved hjælp af 
talrige fine spaltaabninger paa bladene, særlig paa deres underside, 
optager planten fra luften kulsyre foruden det til aandingen nødven- 
dige surstof. Kulsyren spaltes derpaa til kulstof og bearbeides til 
stivelse af klorofylkornene, som forekommer i stor mængde i cellerne 
i det midtre bladvæv, mesofyllet. Denne proces, der kaldes assimila- 
tion, foregaar som bekjendt kun under lysets indvirkning. 
Alle de øvrige næringsstoffe maa planten optage i sig fra jorden. 
I det øiemed er samtlige rodtrævler tæt besat med yrfine rodhaar, smaa 
blæreformede celler, som trænger ind i de fine porer i jorden. Jor- 
dens fugtighed med de i den i yderst smaa mængder opløste nærings- 
stoffe vandrer ind i disse celler, herfra driver det samme tryk vandet 
videre fra celle til celle ind til det indre af roden, hvor det saa gaar 
over i de karbundter, som løber gjennem alle plantens dele fra 
roden til spidsen af bladaarerne. Fra disse gaar vandet over i blad- 
