Lidt om pygméerne, særlig de i Kongoskogen. 
Foredrag i vidensk. selsk.s math.-naturvid. klassemøde den 29de september 1905 
af G. Guldberg. 
Skjønt gammel som menneskeslegtens historie er dog vor kund- 
skab om dvergfolkene yderst fragmentarisk. Ja, det er egentlig først, 
efterat Afrikas indre regioner er bleven aabnet for den europæiske — 
om jeg saa tør sige — nivellerende invasion, at man i videnskabens 
aarbøger har indregistreret de ,menneskelige dvergfolk* som særegne 
typiske menneskeracer, forskjellig fra de mere storvokste racer.") De 
har maaske tabt noget af den eventyrlige nimbus, der gjorde dem saa 
tiltrækkende, men der hænger fremdeles saa meget — man kan næsten 
sige — mystisk og underligt ved dem, at ethvert kundskabsbidrag om 
disse tør paaregne en vis interesse. 
Fremragende forskere har ment, at disse smaavokste folk, hvis 
fuldvoksne størrelse omtrent svarer til vore 12 å 13 aars børn, har 
forekommet i alle de 4 store verdensdele. I vor tid har man ved 
videnskabelige undersøgelser paavist flere dvergracer, som findes spredt 
mellem de mere storvokste racer i den gamle verden. Disse dverg- 
racers forhold indbyrdes og deres forhold til andre racer i antropolo- 
gisk henseende er dog bleven forskjellig bedømt. Enkelte antropc- 
loger har anseet dem i slegtskabshenseende som sammenhørende og 
derfor villet se i dem repræsentanter for menneskehedens urfolk 
(Kollmann); andre har — og som det synes med god grund — 
anseet de smaavokste menneskeracer som mere lokale raceeiendomm->- 
ligheder. Menneskelige pygméer findes jo paa de forskjelligste steder 
af jorden. I de polare egne adskiller saaledes de ikke meget store eski- 
moere, med sin mørkladne hud, runde ansigt og langskaller (doli- 
chocephali), sig fra den egte smaavokste lappebefolkning, der er lyse i 
3) Se ,Naturen* for 1891 pag. 161—173 og 193—2083. 
Naturen 1906. 3 
