36 
den anden side af det Røde hav og fra Ægyptens yngre stenaldertid 
antages, at en langsom, men sikker modifikation af Nordafrikas folke- 
slag begyndte. Uden at gaa nærmere ind paa disse, forøvrigt inter- 
essante forholde, skal vi blot minde om, at der paa de ægyptiske min- 
desmerker er omtalt dvergfolk, som dengang kjendtes. Enkelte 
kraniefund fra hin fjerne tid styrker dette. Det er jo langt senere, 
at dvergfolk nævnes af de græske skribenter. Navnet pygmé blev 
først brugt af Homer, der sandsynligvis først omtaler deres kamp 
med ,traner" — maaske man derved tør mene strudse? 
I sin mere oprindelige form synes pygméerne endnu at optræde 
i den store Kongoskov i Central-Afrika, og man har da ogsaa derfra 
samlet interessante iagttagelser over dem fra den nyere tid. Sir 
Harry Johnston meddeler herom flere merkelige træk, som er 
værd at omtales. 
I mere end en henseende tør man tilskrive det uhyre kontinentale 
skovareal en stor indflydelse paa de høiere skabningers, saavelsom paa 
menneskets naturhistoriske udvikling. Thi ikke alene vil en saadan 
tusinder af kvadratmile store skov maatte stanse vandringer og udbre- 
delse af dyr og mennesker, men den vil ogsaa kunne afgive et husly 
og værn for saadanne forsvarsløse skabninger, der vilde være viet til 
undergang, naar de paa slettelandené udsattes for rovlystne angreb. 
Man fandt saaledes i denne skov den merkelige okapi, som repræsentant 
for en udød, forhistorisk pattedyr-type, ligesom masser af de store god- 
modige pattedyr og antropoide aber i Kongoskogenes dunkelhed i 
mangfoldige aartusinder har fundet sin tilflugt. 
Ifølge forskjellige forskeres undersøgelser kan disse centralafri- 
kanske dverge deles i to typer, den ene med rødlig eller gulagtig 
brun hudfarve og med en rødlig nuance i hodehaaret, mens den 
anden har en mørkere hudfarve, skidden, brunagtig og med rød- 
agtig nuance i haarene baade paa krop og hode. Disse har sandsyn- 
ligvis blandet sig med de rent sorte negere, hvorved er fremkommen 
en mørkere farvet dvergform, der sees sammen med de ovenfor 
nævnte; de kan endog forekomme inden samme familie. Legemshøiden 
er varierende, men under 1.50 m. og kan gaa ned til omkring 1.20 m. 
Næsen er bred, overlæben lang, dog ikke saa fremhvælvet som hos 
negeren. Hagen er noget tilbagevigende og halsen er kort. Læggen 
er kort i forhold til iegemet, fødderne brede og med stortaaen pegende 
indover, naar de staar opreist. Mange dværge har haar i ansigtet og 
der skal være 1agttaget enkelte med langt skjæg. 
