39 
vante til i sine naturlige omgivelser, saa trives de daarligere. En 
plantes hele voksemaade, den maade, hvorpaa grenene er ordnede paa 
hovedstammen og bladene paa grenene, alt er indrettet paa at skaffe 
planten den nødvendige lysmængde, det vil under vore breddegrader 
i almindelighed sige den størst mulige mængde. Denne lysmængde 
maa først og fremst komme bladene tilgode; thi det er i dem, at plan- 
ternes vigtigste stofoptagelse foregaar, den nemlig at optage kulsyre 
af luften og gjøre dens kulstof til en del, og det den væsentligste del, 
af planternes legeme. Men denne proces, assimilation som man har 
kaldt den, foregaar kun under lysets indvirkning, og det er derfor 
nødvendigt, at dette er tilstede i tilstrækkelig mængde, helst saa meget 
som muligt. Dog kan ogsaa en altfor stor lysstyrke være skadelig, 
men dette er dog kun de sjeldneste tilfælde. 
Denne plantens trang til saa meget lys som muligt giver sig som 
nævnt tilkjende i grenenes og bladenes stilling. Især er det interes- 
sant at iagttage, hvorledes de sidste stadig søger at indtage en saadan 
stilling i forhold til lyset, at saa meget lys som muligt kommer paa 
bladens overside. Denne overside er derfor stedse udbredt saa- 
ledes, at den kommer til at være nogenlunde lodret paa retningen af 
det sterkeste lys. Wiesner. var den første, som nøiere fremholdt 
dette, og han kaldte den stilling, som bladene saaledes søger at ind- 
tage i forhold til lysretningen, for deres faste eller ,fikse lysstilling*". 
Denne stilling er altsaa saadan, at bladet vender sin overside lodret 
mod den retning, hvorfra det meste lys kommer. Et blad vil derfor 
søge at være horizontalt udbredt eller hængende noget udad og nedad, 
om det har en skyggende krone over sig. 
Enkelte fritstaaende planters blade bøier endog sine stilke saa- 
ledes, at de følger solens gang over himmelen, men de fleste har ikke 
den evne; de nøies med at indtage en saadan stilling, at de kan nyt- 
tiggjøre sig det meste lys paa den plads de engang har faaet. 
Det har været længe og almindelig bekjendt, at planter, som kom- 
mer under andre lysforhold, end dem, som de lever under ude i natu- 
ren — naar de f. eks. sættes ind i et værelse, bøier sine blade, saa av 
overfladen kommer til at vende mod vinduet — mod lyset. Det er 
under saadanne omstændigheder stilken, som vrider og bøier sig, og 
mange planter har knuder eller fortykkelser der, hvor bladstilken 
begynder, eller der, hvor bladpladen begynder, som er som et 
slags led, hvori bevægelsen foregaar. Selv afskaarne blades stilker 
