46 
kunne opfattes. Men der opnaaes ogsaa en anden ting. Overhuds- 
cellerne er, som vi har omtalt, fyldté med vand; blir nu bladets over- 
side vaadt, saa blir der ingen forskjel mellem lysbrydningen udenfor 
og indenfor cellen; der vil i den enkle celle ikke blive nogen sam- 
ling af lysstraalerne og altsaa heller ikke nogen opfattelse af deres 
retning. Nu er vistnok de fleste blades overside ikke videre mod- 
tagelige for vand, saaledes at de ikke har let for at blive vaade over 
hele sin overflade; men dette er ikke tilfældet altid, og derfor ser vi 
ogsaa, at bladene efter langvarigt regn ofte er bragt ud af sin nor- 
male stilling. Anderledes er det derimod, hvor der er linser af et 
sterkere lysbrydende stof i overhuden; der vil disse legemer fremdeles 
virke straalesamlende. Ofte rager ogsaa disse celler frem, som vi har 
seet det hos fittonia og stikker derfor op over den vandhinde, som 
lægger sig paa bladet. I de tropiske skoves fugtige og regnfulde klima 
ser vi da ogsaa disse indretninger sterkest og mangfoldigst udviklede. 
Vi kommer herved over til de forsøg, som kan gjøres for at vise, 
at overhudscellernes lysbrydningsevne virkelig betinger bladenes evne 
til at vende sig mod lyset. Disse forsøg gjøres ganske simpelt ved at 
sætte bladene ned i vand. Som vi har omtalt, blir der da ingen 
forskjel paa lysbrydningen udenfor og indenfor cellen og altsaa heller 
ingen samling af lysstraalerne. Det viser sig da ogsaa, at bladene 
under saadanne forsøg hænger ganske stille. Men suger man vandet ud 
af det kar, som bladene er i, saa fjernes altsaa hindringen for lysbryd- 
ningen, og bladene bøier atter sin overside mod lyset.  Saadanne 
forsøg kan imidlertid ikke med den samme virkning udføres, hvor 
cellerne eller deres væg indeholder stoffer, som er mere lysbrydende 
end vand; thi da indtræffer der alligevel en lyssamling. 
Under disse forsøg med at nedsænke bladene i vand, maa blad- 
stilken være tildækket, saa at lyset ikke kommer paa den. Som vi. 
tidligere har omtalt, er der bladstilker, som selv er modtagelige for 
lyspaavirkning, saa at de krummer sig, selv om bladpladen er tildæk- 
ket. De ovennævnte ,syns"-celler indskrænker sig imidlertid til blad 
pladen; hvad der bevirker stilkens lysfølsomhed er endnu ubekjendt. 
Af de eksempler som vi har fremført paa overhudseellerne og 
deres omvandlinger for at kunne virke lysbrydende, vil det sees, at de 
viser adskillig lighed med dyrenes øine. Som disse er de udviklede 
af hudsystemet og har anvendt linsens lyssamlende egenskaber for =t 
kunne være i lysfornemmelsens tjeneste. Ved et øie hos dyrene tæn- 
