48 
delse; fremtiden vil utvilsomt bringe mange nye enkeltheder for 
dagen. Vi kan vente at faa se mange tilpasninger af cellerne til lys- 
opfattelsen, og fremfor alt kan vi vente at faa se forklaringen paa, 
hvorledes denne opfattelse ledes til det sted, hvor bevægelsen foregaar, 
altsaa til bladstilken. 
Autotomi eller frivillig lemlæstelse hos dyr. 
Efter dr. C. Thesing i ,Naturw. Wochenschrift*. 
Et biologisk fænomen, der er udbredt over næsten hele dyreriget, 
men som dog endnu ikke er tilfredsstillende udforsket, er autotomien 
eller den frivillige lemlæstelse. Man kjender den helt fra protozoerne 
gjennem alle dyregrupper, ja endogsaa helt op i selve hvirveldyrenes 
stamme. Kun hos de høieste repræsentanter for disse, fuglene og 
pattedyrene, synes autotomien at mangle. De faa tilfælde, som findes 
omtalte i litteraturen, som fortællingen om pelikanen, der sønderhak- 
ker sit bryst for at ernære ungerne med sit hjerteblod, eller om ræven, 
som bider sit eget ben af for at komme løs fra rævesaksen, er ikke til- 
strækkelig dokumenterede til, at videnskaben kan gjøre brug af dem. 
Den eneste forf. bekjendte iagttagelse, som beror paa en paalidelig 
forskers iagttagelser, stammer fra Frensel, der hos hasselmusen 
(musceardinus avellanarius) iagttog, at den flaaede huden 
af sin halespids, naar den blev greben i denne. Man kunde maaske 
tænke sig 
g, at den regelmæssige fælden af gevirer og horn hos hjortene 
og daadyrene er opstaaet paa udviklingshistorisk vis fra autotomi, men 
vi mangler endnu ganske undersøgelser herover. Forøvrig danner 
kappedyrene (tunicaterne), om hvem der endnu ikke er bekjendt noget - 
tilfælde af frivillig lemlæstelse, en undtagelse. Det er bemerkelses- 
værdigt, at evnen til selvamputation af en legemsdel, selv hos ganske 
nær beslegtede arter, er meget forskjellig udviklet, ja de enkelte indi- 
vider af en og samme art forholder sig i saa henseende yderst for- 
skjellige under samme vilkaar. Det er ikke let at give en streng defini- 
tion af denne merkværdige proces, da automien i den ene retning gaar 
over i en anden biologisk kjendsgjerning, nemlig den ukjønslige for- 
plantning ved deling eller knopskydning, og paa den anden side er 
det et spørgsmaal, om man kan betegne den omstændighed som auto- 
tomi, at mange protozoer deler sig under indvirkning af visse pirrin- 
ger, da jo hele dyret regelmæssig gaar tilgrunde herved. 
