50 
delt hale, ja endogsaa salamandere med tre eller fire haler skal være 
iagttagne. Om det end ikke kan negtes, at en lemlæstet salamander 
hindres i sin bevægelighed og hurtighed, saa er dog den nytte, som en 
evne til let og hurtig at løsne halen fra kroppen af stor betydning for 
dyret, da det er balen, som det lettest kan gribes i af dets forfølgere. 
En besvarelse af det spørgsmaal, om dyrene føler smerte ved en 
saadan frivillig amputation, er yderst vanskelig. I det store og hele 
maatte vel den sats gjælde, at sterk smertefølelse og autotomi er 
afgjorte fiender. Hvor førstnævnte forekommer, mangler den sidste, 
eller optræder kun i ringe maalestok. 
Blandt leddyrene (arthropoderne) er det fortrinsvis krebsdyrene, 
hos hvilke autotomien er sterkt udviklet. Her er det hovedsagelig ben 
og klør, som ofres med let hjerte. Allerede i 1826 har Mac Cul- 
loek givet en udførlig beskrivelse af denne proces og det muskel- 
apparat, som spiller en rolle herunder. 
Standarddyrene er krabberne. Gribes dyret kraftig i spidsen af 
et ben eller det beskadiger en af ekstremiteterne ved snit eller 
stik, saa befrier dyret sig fra det truede lem, idet det simpelthen bry- 
der det af. Bruddet sker da paa midten af det korte, andet benled 
(regnet fra legemet af) paa et tyndere sted, netop mellem musklernes 
fæstepunkt, nemlig de, der fra dette punkt paa den ene side løber 
hentil legemets væg, paa den anden side mod benets spids. Kon- 
traherer dyret kraftig sine muskler, trykkes det andet led heftig mod 
en fremspringende kant af det første, hvorved den fortyndede søm bry- 
des itu. Da en betragtelig muskelanstrengelse gjøres nødvendig til 
udførelsen af denne amputation, saa er kun sunde, usvækkede dyr 
istand til at udføre den. Ligeledes udkræves der en bestemt styrke 
af pirring til at udløse amputationsrefleksen. Gribes f. eks. en krabbe 
af en maage eller en anden sjøfugl i benet, kan den dog ofte ikke 
gjøre nogen brug af sin evne til at lemlæste sig selv, da fuglen ikke 
altid bider skarpt nok til. Overfor andre fiender lykkes det den ofte 
at undkomme ved at ofre et ben. — Særlig eklatant bliver fordelen af 
autotomi ved beskadigelser af de ekstremiteter, der uden amputation 
vilde føre til forblødning; autotomerer dyret samtidig med beskadi- 
gelsen det saarede ben eller kloen, er al fare fjernet, da bindevævene 
(septa) paa brudstedet forhindrer et sterkt blodtab. Offeret veier 
heller ikke meget tungt, da det tabte led inden kort tid vokser ud igjen. 
Nydannelsen anlægges under overhuden; dog allerede efterat skallen 
