59 
Ja 
flere papiller. Mens der paa den afkastede papil efterlades et betydeligt 
aabent saar, saa lukker saarfladen paa dyrets ryg sig saa hurtig og 
fuldkommen sammen, at man ikke kan opdage noget ar, selv ved en 
øieblikkelig foretagen undersøgelse med lupe. Denne evne til let at 
afløses og mangelen paa et senere aabent saar, foranledigede ældre for- 
fattere til at beskrive disse vedhæng som specielle snyltedyr, mens 
andre ansaa dem for yngel af dyret selv. De afkastede papiller, som 
i nogle dage endnu kan føre et selvstændigt liv, finder man ofte i litte- 
raturen beskrevne som særegne dyr. Alle afkastede vedhæng fornyes; 
dog adskiller regeneraterne sig derved fra de oprindelige papiller, at 
de løber ud i to spidser, mens de sidste kun har en spids (fig. 1). 
Paa saarpirringerne skal der ikke følge autotomi, selv dyberegaaende 
Fig. 1. a normal papil. b regenereret papil af thetys leporina (efter 
Riggenbach). 
beskadigelser sætter ar i kort tid. Hos muslinger er det aanderørene 
(siphonerne), der undertiden fældes ved autotomi. Nogle muslinger 
(solen) skal ogsaa kunne afstøde dele af sin fod, og hos elefant- 
tanden (dentalium) beskriver Plate en proces, som minder om 
insekternes blodudsprøitning. 
Meget talrige iagttagelser foreligger om frivillig lemlæstelse hos 
ormenes store, artrige klasse; her gaar autotomien ofter over i den 
ukjønslige formerelse. Mange turbellarier falder i smaastykker ved 
den blotte berøring; dog kan disse stykker hos mange vokse ud til nye 
individer. Nogle arter har i den grad tillempet sig efter denne form 
for at forplante sig, at de allerede før spaltningen anlægger enkelte 
