62 
og dreiede sit lille hoved opmerksomt iagttagende til alle kanter. Og i 
et anfald af jagt-uvyrskap løftet jeg geværet og tog sigte — sigtede 
længe og omhyggeligt paa den lille krop. Men just som jeg skulde 
trække af, fløi meisen som en pil lige mod mig og satte sig paa 
enden af geværpiben. I forfjamselsen stod jeg saa stille som 
en indianer eller et trold, der er forvandlet til sten. —Meisen saa 
opmerksomt paa mig —— med et eget, underligt glimt i de smaa, halvt 
underfundige, halvt troskyldige øine — hopped saa indover og hakked 
mig lidt i den yderste finger, saa mig igjen ind i ansigtet, hopped ud 
igjen til enden af piben, og fløi saa raskt bort igjen til den samme 
gren, hvor den havde siddet før. 
At jeg ikke skjød paa den, falder af sig selv. 
Jeg rusled hjem i dybe tanker og næsten uhyggelig tilmode. Var 
det et tilfælde? Eller forstod den lille, kloge fugl situationen? Hvem 
ved —? T. Bj. 
Vandbiller og klokkedyr. De smaa vandbiller er, ligesom for- 
resten mange andre vandindsekter, ofte tæt besat med kolonier af de 
til infusionsdyrene hørende sirlige klokkedyr.*) | 
I mit lille ferskvandsakvarium optraadte i maanederne april og 
mai en saadan klokkedyrart (opercularia berberina) i store mængder 
paa de smaa hydroporus-arter, som sammen med en mængde andre 
smaadyr befolkede akvariet. 
Omkring midten af april var næsten alle mine vandbiller saa tæt 
besat med den nævnte opercularia-art, at de var ganske overtrukket 
med et melkehvidt belæg af de talrige smukt buskagtig forgrenede 
kolonier. 
Skjønt klokkedyrenes forhold til billerne ikke er af parasitisk 
natur, idet de nævnte infusorier kun hefter sig til billerne for paa 
denne maade at blive transporterede omkring gjennem vandet, vil 
det dog let forstaaes, at en større besætning af dem maa komme til 
at virke i høi grad hemmende paa billernes bevægelser. Dersom vi 
tænker os en skibsbund bevokset med meterlange tangplanter, vil vi 
have et omtrent tilsvarende forhold. Det var ogsaa tydeligt nok, at 
mine biller var adskillig besværet af sine ,blinde passagerer*, der, 
saavidt man ved, ikke yder det ringeste vederlag til sine bærere for 
den tjeneste disse ufrivillig yder dem. 
Billerne er imidlertid ganske ude af stand til ved mundens eller 
lemmernes hjælp at fjerne sine plageaander fra sit legeme, og maa der- 
for finde sig i en tid lang at trække dem omkring med sig. 
At de dog er istand til under visse omstændigheder at befri sig 
for dem, eller i det mindste at reducere deres antal i betragtelig grad, 
fik jeg ganske tilfædig anledning til at iagttage. Da jeg nemlig en 
varm solskinsdag flyttede akvariet hen i solen, begyndte de sterkt 
besatte vandbiller ivrigt at klavre opover glasvæggene og ud af vandet. 
De blev staaende et par centimeter over vandfladen paa de for solen 
mest udsatte steder og lod sin haarde chitinhud godt gjennembage af 
solstraalerne. 
Saasnart solen forsvandt, gik de atter i vandet, og nu viste det 
sig, at det melkehvide klokkedyrbelæg saagodtsom var helt forsvundet. 
1) Om disse dyrs udseende se ,Naturen* 1908, pag. 248—249. 
