63 
Infusorierne havde aabenbart ikke taalt den sterke bestraalning, 
de var bleven dræbte af solvarmen og mangelen paa fugtighed. Kun 
paa de steder, hvor billernes eget legeme havde skjærmet dem mod 
solstraalernes virkninger, sad enkeltvis en og anden koloni, der ved 
den mikroskopiske undersøgelse af enkelte af billerne endnu viste sig 
at være ilive. 
Om billerne har begivet sig ud af vandet, for paa den beskrevne maade 
at befri sig for sine plageaander, er det naturligvis vanskelig at afgjøre. 
Klokkedyrene er ikke synderlig ømtaalige for sterk solvarme, naar de 
blot er omgivne af den fornødne fugtighed; i tør varme gaar de der- 
imod hurtig tilgrunde. TT fe 500 å 
Voksproducerende plantelus. Mens biernes voksproduktion kun 
gaar ud paa at tilveiebringe et bekvemt byggemateriale til deres 
bekjendte cellebygning, tjener vokssekret hos mange andre insekter 
udelukkende som beskyttelsesmiddel mod fiender. Som et saadant 
beskyttelsesmiddel tjener eksempelvis den af skjoldlusene producerede 
voksmasse, der danner deres bekjendte rygskjold. —OQgsaa larvesta- 
dierne af disse insekter producerer ofte vokssekret, som hos dem under- 
tiden udskilles i form af traade, der tilsammen danner tætte kokonger. 
En saadan art, ericerus pela, er i Kina og Japan gjenstand for kultur, idet 
larvernes vokskokonger leverer et ganske smukt og godt, hvidt vokspro- 
dukt, der finder anvendelse til lys og til fremstilling af smykkeornamenter. 
Den nævnte art lever i Kina og Japan paa flere træarter, for- 
nemmelig dog paa asketrær (fraxinus chinensis og fraxinus pubi 
nervus). Hanlarverne af andet udviklingsstadium, som her leverer 
vokssekretet, sætter sig i slutningen af august maaned i tæt sammen- 
sluttede skarer fast paa grenene af det nævnte askearter og omgiver 
sig med ovale kokonger, der dannes af snehvide vokstraade. Disse 
kokonger indsamles og leverer det nævnte materiale. 
Den japanske ask (fraxinus pubinervus) paa hvilken arten, som 
nævnt, i Japan særlig holder sig, plantes ofte mellem rismarkerne og 
besættes med skjoldlus for voksudvindingens skyld. 
Qgsaa i vort land finder vi adskillige arter, der udskiller voks i 
beskyttelsesøiemed. Bortseet fra skjoldlusene — vore hjemlige saavel- 
som de med planter og frugter indførte udenlandske arter — har vi nem- 
lig et helt antal bladlusarter — de saakaldte uldlus, fornemmelig tilhø- 
rende slegterne lachnus, sehizomura, pemphigus og andre, der udskil- 
ler et i forhold til dyrenes størrelse temmelig betydeligt kvantum voks. 
Den, der om sommeren har færdes i tæt olderskog, vil neppe have 
undgaaet at stifte bekjendtskab med en af vore hyppigste arter, olde- 
rens uldlus, hvis blaalighvide uldne udsvedninger let bliver hængende 
ved klæderne, naar man kommer i berøring med dette insekt. Under- 
tiden forekommer denne art i uhyre mængder i vore olderskoge og 
særlig i kratskog af dette træslag, hvor dyrene da kan sidde saa tæt, 
at næsten alle grenender og unge skud kan være ganske overtrukne 
af det uldagtige klæbrige sekret. 
Ogsaa paa bøg (fagus sylvatica) forekommer en art, lachinus fag1, 
med meget lange krusede uldlignende vokstraade, ligesom den beryg- 
tede granlus (chermes abietis), der ofte angriber lerketrærne, under- 
