Kr VPS ØY 
eek. Fei 
Lidt om tuer og torv. 
Af dr. Hans Reusch. 
Temaet tuer, de smaa græs- eller moseklædte jordforhøininger, 
som man møder overalt, er ikke af de store og dybsindige emner, hvad 
der kanske er grunden til, at saa faa har beskjættiget sig dermed. 
Man finder dog altid en og anden mere tilfældig bemerkning, saaledes 
den, at stubber, som staar: igjen paa myr, kan omklædes med mose 
og blive til tuer (Sernander: Botaniska notiser. Lund 1891, s. 13). 
En anden art tuer fremkommer ved, at en mosart (racomitrium lanugi- 
nosum) vokser i ophobninger, der undertiden har form som miniatur- 
vulkaner, har jeg omtalt i ,Naturen* 1896 s. 297. 
Nu sidste sommer kom jeg ud til Smølen, nord for Kristianssund, 
en temmelig betydelig ø, der er ganske lav som Jæderen eller Lister. 
Dens indre er ubeboet og har vidtstrakte torvmyrer, ja over den nord- 
lige halvdel er torvdækket omtrent sammenhængende, idet fast fjeld 
kun rager op 1 lave klipper, lig skjær, der stikker op af en havflade. 
Over nogle strøg var torvmyrene som oversaaede med tuer, dan- 
nede af den ovenfor nævnte moseart, racomitrium lanuginosum. Hvor 
der var sumpigt, var tuerne (man kunde ogsaa paa grund af deres biød- 
hed kalde dem mospuder) meget velkomne, da de stod i passende af- 
stand, saa man bekvemt kunde hoppe fra den ene til den anden. 
Mosen er i fugtig tilstand brunliggrøn, og naar den er tør, lys graalig- 
grøn. Da marken ellers mest er bevokset med lyng, faar den følse- 
lig 1 tørt veir et lysspettet udseende af alle tuerne. De er gjerne 
20—40 cm. høie og maaler 40 cm. til 1 m. i tversnit. 
Afbildningerne 1, 2 og 3 giver en forestilling om deres udseende 
her paa Smølen. Hver mostue er gjerne steilere mod øst end mod vest. 
Dette kommer af, at mosen vokser bedst paa læsiden af tuerne, det vi] 
sige den fra havet vendende side, Mange af tuerne har seet sine bedste 
Naturen 1906. 5 
