70 
Lige ved hytten var sandens overflade opdelt i tuer saaledes som 
paa fig. 11 fremstillet. De var 80—40- cm. høie og 1—17/3 m. i tvermaal. 
Paa disse vokser blaabærlyng, krækling og andre dvergbuske; i mellem- 
rummene er græs og halvgræs mest fremtrædende. Afstanden mellem 
tuerne kan være !/» til 1 m., men tildels staar de tættere; de er i saa 
tilfælde fladagtige ovenpaa, og det er da ganske tydeligt, at de er 
fremkomne ved, at en sammenhængende flade er bleven opdelt ved 
furer. Furerne gaar tildels saaledes parallelle i retning af hytten, at 
de tjener som kuraak; men at tuernes dannelse kun skulde skyldes 
dyrenes traakk, altsaa at mellemrummene skulde være et slags miniatur- 
hulveie, er vel tvilsomt. Naar man spørger bønderne om forklaring 
paa saadanne tuers dannelse, taler de mest ubestemt om smaa vandløb 
i snesmeltningen og om tælen. Sandsynligt er det, at naar der først 
har dannet sig tuer, og der mellem disse er fugtig jord, som fryser, 
kan der ved udvidelsen under frysningen opstaa et tryk, som bidrager 
til at skyde tuerne op. 
Paa et nærliggende stykke udmark bestod tuerne, som i andre 
henseender var noksaa lig de omtalte, af torvjord opblandet med sand; 
her voksede der rigelig med multeplanter paa dem. 
Lidt længere borte fra hytten var der et terræn med tuer atter 
af en anden art; de stod tæt og var temmelig uregelmæssige og havde 
en løs konsistens;- yderst bestod de af langtrevlet mose (polytrichum 
strictum, denne og den førstnævnte moseart velvillig bestemt af hr. 
R. Fridtz) og lav; indvendig var plantedelene ganske formuldede. I 
mellemrummene holdt jorden sig fugtig; oppe paa tuerne vokser noget 
dvergbirk. Disse mostuer mindede, uagtet de var mindre, om de store 
mostuer med evig frossen tæle i det indre, som er beskrevne fra 
Varangerfjordens nordside (Reusch: Folk og Natur i Finmarken. Kra. 
1895, 8, 118). 
Den tuede sand ved Aursjøhytten omtaltes som bevokset flyvesand; 
den leder os ind paa spørgsmaal om beskaffenheden af fortidens klima, 
