82 
Det er ovenfor nævnt, at der oprettedes 3 asyler her i landet til 
forpleining af spedalske. Dette blev gjort ene og alene af menneske- 
kjærlighed. I disse asyler er der nu i aarenes løb forpleiet et stort 
antal spedalske, og disse har altsaa været afskaaret fra at overføre 
sygdommen til andre. Jeg tog mig da ogsaa for den gang, jeg var 
kommet til det oven fremstillede resultat, at undersøge, om denne 
afsondring ikke havde virket til spedalskhedens aftagning, og det viste 
sig, at saa havde været tilfældet. Jeg skal ikke her indlade mig paa 
de indvendinger, der muligens kan gjøres mod mine slutninger i saa 
henseende; jeg skal kun meddele den kjendsgjerning, at mens vi i 
1856 havde 2870 spedalske, har vi nu knapt 500 igjen; det er ikke 
muligt med fuld sikkerhed at angive det nuværende tal, fordi vi aldrig 
kjender det virkelige antal før 5 
-10 aar efter, og det kommer deraf, 
at spedalskheden forløber saa langsomt, at et menneske kan være spe- 
dalsk i adskillige aar, før han selv eller læger kan erkjende det. 
Men saa meget er sikkert, at spedalskheden jævnt aftager her i 
landet, og jeg har regnet ud, at vi i 1920 omtrent ikke skal have mere 
spedalskhed i Norge; et sligt regnestykke er naturligvis usikkert, og 
jeg faar desværre ikke opleve at se, om jeg har regnet rigtigt. Foran- 
staaende karter (fig. 2 og 3) viser spedalskhedens aftagen i Norge fra 
1856 til 1890. 
Et andet regnestykke, som jeg ogsaa har gjort, er derimod mere 
paalideligt, og det viser, at det vistnok er det mest lønsomme den 
norske stat har foretaget, at tage sig af spedalskheden. Fra 1856 til 
1890 har den norske stat anvendt omtrent 6 millioner kroner herpaa; 
men den har tjent storartet derpaa. Hvis intet havde været foretaget 
mod spedalskheden, har vi gode grunde for at antage, at sygdommen 
fremdeles vilde have været lige hyppigt forekommende som tidligere, 
sandsynligvis endnu hyppigere. Da der nu i femaaret 1856—1860 kom 
til 1148 nye spedalske, kan vi med tryghed gaa ud fra, at der, under 
forudsætning af ingen forholdsregler, i de følgende femaar vilde være 
tilkommet lige mange nye tilfælde, kanske flere, det vil for de 6 femaar 
til 1890 sige 1148 x 6 = 6888; men nu er der i virkeligheden i disse 
6 femaar kun tilkommet 3829, d. e. 3059 mindre. Betænker vi nu, 
at enhver spedalsk om kortere eller længere tid blir arbeidsudygtig, 
blir de 3059, der er sparet for spedalskhed, opsparet arbeidskraft for 
landet, og regner vi en arbeidsmands kapitalværdi lig kr. 10,000 efter 
kr. 500 aarlig indtægt, hvad der er lavt regnet, og trækker vi endda 
halvparten fra, fordi saa mange kvinder og børn er blevet forskaanede, 
