113 
Paa grund af fortsat underminering af vand, foretoges der 1193— 
1213 gjentagne større sikringsarbeider, men jordskjælvet i 1303, som 
hærjede hele Afrikas nordkyst, beskadigede taarnet saa slemt, at de i 
1324 paabegyndte restaureringsarbeider blev indstillede. Allerede i 
1326 styrtede taarnets ene side ind og 1349 var bygverket blot en ruin. 
I aaret 1478 paabegyndtes af mameluksultanen Quait Bey byg- 
ningen af et fast slot med fire hjørnetaarne i ruinens sted under benyt- 
telse af de gamle stene; slottet erholdt da atter et fyrsted. — Denne 
bygning staar endnu som ruin ved indseilingen til den tilsandede og 
forladte østhavn ; thi forbindelsen tilsjøs med Alexandria har i tidens 
løb forflyttet sig til den bedre beskyttede vestre havn. 
Den ligeledes til oldtidens syv underverker regnede rhodiske kolos, 
en ca. 32 m. høi statue af solguden i bronce, støbt i flere enkelte dele 
og efter opstillingen sammenmuret, reistes efter 12 aars arbeide, om- 
trent 290—280 f. Kr. Statuen er forfærdiget af Chares fra Lindos, 
en elev af den store billedhugger Lysippos, og havde sin plads ved 
indseilingen til den store og berømte havn, tilhørende byen Rhodos. 
Til fremstillingen af kolossen skal 700 centner kobber være medgaaet, 
en opgave, der stemmer godt overens med statuens dimensioner. Dens 
benyttelse som fyrtaarn er forøvrig tvilsom, da ingen antik forfatter 
(efter Veitmeyer) nævner noget derom. Da den dog nævnes som 
saadant af alle senere historikere, maa vi her omtale den. Dens 
kostende beløb sig til 300 talenter = 1,350,000 mark. 
Denne vældige kobbermasse, hvis grundtanke atter vaktes til nyt 
liv i frihedsstatuen ved indseilingen til New Yorks havn, stod ikke 
engang 60 aar. Allerede 233 f. Kr. omstyrtedes den af et jordskjælv. 
der ogsaa tildels ødelagde byen. Et orakelsprog forhindrede dens 
gjenopreisning, og dens levninger laa 900 aar, til 672 e. Kr., urørte. 
Først i dette aar solgtes de af araberne, som 633 erobrede øen, som 
sagnet siger, for 720,000 mark. Disse rester var vistnok bleven 
adskillig formindskede ved leilighedsvise tyverier, og det er kun en 
fabel, at der behøvedes 900 kameler til at bære resterne bort. 
Mellem den græske verdens netop beskrevne to lige gamle under- 
verker og de første spor af de senere fyrtaarn, ligger der et tidsrum 
af ca. halvandet hundrede aar. Først med begyndelsen af det romerske 
verdensherredømme faar vi igjen vide noget om den slags anlæg. Det 
maa antages, at saadanne ogsaa i mellemtiden har eksisteret, omend 
kun enkeltvis, men vi mangler enhver efterretning herom, da det 
Naturen 1906. 8 
