121 
større antal nye kunstige farver truer et af de mest anseede farve- 
midler med en alvorlig konkurrense. I silkefarverierne bruges kate- 
chu forøvrigt i forbindelse med blaatræ i store mængder, uden at man 
der har faaet noget produkt, som kunde erstatte det. Ved ,besværing”" 
af silke ved sortfarvning har det, sammen med jernsalte, ligeledes stor 
anvendelse. Katechu leverer endvidere snedkerne nogle fortrinlige 
beitser. 
Safflor eller uegte safran, de tørrede blomsterblade af farvetistelen, 
carthamus tinctorius, blev tidligere dyrket i stor udstrækning i Spa- 
nien, Italien, Ungarn, Rusland, Persien o. s. v. Før de kunstige røde 
farvestoffe var opfundne, blev den meget anvendt i bomulds- og silke- 
farverierne til fremstilling af rosarødt og kirsebærrødt. Nu er den 
fortrængt af de kunstige farver eosin, rodamin, diaminrosa, geranin, 
sairanin 0 Ss. V. 
Omkring aaret 1300 opdagede en florentiner af tysk herkomst, 
Ferroeller Frederigo, under en reise i Levanten, at forskjellige 
lavarter kunde anvendes som materiale til farver. Det er orseillelavene 
eller roceellaarterne. Senere blev disse forøget med lav fra pyrenæ- 
erne og alperne, tilhørende slegterne variolaria og lecanosa, endvidere 
med lav fra Sydamerika, Indien o. s. v. Til farvning kan overhovedet 
alle de lavarter anvendes, som indeholder orcin eller stoffe, som kar 
afledes af dette, saaledes ogsaa lavarter af slegterne evernia, cladonia, 
ramalina og usnea. Furvestoffet forekommer ikke færdig i dem; det 
- blir først udviklet ved hjælp af ammoniak og kalk; det kaldes 
sorcein*. 
Under hele det 14de aarhundrede hemmeligholdtes i Florens frem- 
stillingsmaaden af dette farvestof. Senere blev orseillefarvningen 
udbredt overalt. Orseille og deraf fremstillede præparater blev 
anvendt i uld- og silkefarverierne til fremstillen af rene røde til violette 
farver. Orseillefarverne er smukke og varme, men de er ikke særlig 
lyssterke. De smukkeste resultater faar man, naar man bruger 
orseillepræparatet ,fransk purpur". Den under den romerske keiser- 
tid drevne kunst, at kunne farve med purpur (fra purpursnekken), 
som lidt efter lidt under folkevandringerne var gaaet i glemmebogen, 
fik en stedfortræder, da orseillefarvningen blev opfunden i det 13de 
aaihundrede. Nu er ved farvning af uld og silke orseille bleven 
afløst af syrefuksin, azokarmin, azosulein, rosindulin o.s. v., lutter kun- 
stige farvestoffe. 
