126 
I Ægypten gaar, som bekjendt, de godt tidsbestemte mindesmerker 
7—8000 aar tilbage i tiden; forud for dem har man den nye og saa 
den gamle stenalder, og endnu ældre end den er eolitherne; man kom- 
mer for deres alder op i et saadant tal som 100000 aar eller endda 
nogetmere. H. Ei 
Bæver høit tilfjelds. For 3 aar siden var jeg paa en fisketur 
i Finndalen, der ligger paa grænsen af Valle i Sætersdalen og Fyris- 
dal, og som gjennemstrømmes af en liden elv, Finndøla, der rinder 
østover til Fyrisvandet. Jeg lagde da merke til, at bæveren paa fler» 
steder havde gnavet ned smaa trær og et par steder forsøgt at grave 
sig ind i elvebakken, men igjen opgivet det. 
Paa en af sætrene østerfor Hovatn holdt nogle damer fra Kristi- 
anssand til, mens bygdefolket laa der med buskapen. De kom sent 
en aften meget opskræmte hjem fra en rotur og fortalte, at just som 
de rodde forbi et nærmere opgivet sted, faldt et stort træ brakende 
ned mod strandbredden. Da der ikke var folk, og det heller ikke blaaste, 
trodde de naturligvis, at det var bjørn eller ,skrømt*, som var paafærde. 
Jeg gik ned om morgenen og undersøgte stedet. Det var en bred sænk- 
ning tversover en lang odde, der skar sig ud fra østsiden af vandet. 
Der vokste en hel del aspetrær. Og næsten allesammen var gnavet 
helt eller delvis over. En enkelt af de fældede stammer havde et tver- 
maal af omtrent 1 fod. Nogen hytte eller hule kunde jeg imidlertid, 
trods ihærdig søgen, ikke finde. 
Nu iaar var jeg der igjen, men saa da ikke nye spor. Heller ikke 
havde sæterfolket seet noget. Saa det ser ud, som den er fuldstændig 
forsvunden fra strøget. 
Finndalsvandene ligger antagelig i en høide af omtrent 2000 fod 
over havet. 
I Otravasdraget har bæveren for ikke længe siden været helt oppe 
i Botsvatn, omtrent 180 km. fra Kristianssand. 
Torgeir Bjørnaraa. 
oKril'* og ,raunakaate*. I et brev til den danske professor 
Hornemann, skrevet paa Vardø i november 1818, nævner P. W. 
Deinboll, at Varangerfjorden i begyndelsen af juni fyldes af en 
uhyre mængde af astacus harengum (,rødaat eller kril her kal- 
det”), og denne aate angaves at tjene til næring for sei og hyse. Nav- 
net astacus harengum har Deinboll fra J. Chr. Fabri- 
cius, som i beretningen om sin reise i Norge i 1778 beskriver en 
ysildaate* under dette navn. Beskrivelsen er temmelig ufuldstændig, 
men den maa utvilsomt henføres til en schizopod. Jeg tror dog, at 
det neppe har været den form, som i Finmarken almindeligvis kaldes 
kril og som Deinboll opførte under Fabricius's navn; thi 
astacus harengum, Fabr., omtales som forekommende i 
mængde ved Søndmør, og det sandsynlige er, at her har foreligget en 
anden art. Ved vort lands nordlige kyster er nemlig den alminde- 
ligst optrædende schizopod boreophausia inermis, som er ot 
overordentlig vigtigt næringsmiddel for fisk og bardehvaler. For at 
klargjøre identiteten i Deinbolls brev, kan man saaledes sætte 
