130 
mellem trær og busker, skyder pilsnart henover vandfladen og snap- 
per byttet bort lige for snuden af den sprettende ørret, saa kaster de 
sig igjen ind i de dansende myggesværme, knusende de spæde insekter 
mellem sine sylspidse tænder, mens de fraadsende glider om mellem 
sværmenes talløse myriader. 
Myggene er en talrig familje, hvis enkelte medlemmer har et — 
overfladisk seet — temmelig ensartet udseende. De er gjennemgaa- 
ende meget smaa insekter, hvis kropsmaal sjelden naar stort over 
I centimeter, naar vi ser bort fra de tildels temmelig store stankelben, 
som ialmindelighed regnes som tilhørende en egen afdeling, forskjellig 
fra de egte myg, stikkemyggene, spaniernes og portugisernes ,moski- 
tos”, hvis navn skriver sig fra den gamle latinske fællesbetegnelse for 
fluerne (musca), med hvilke myggene hører sammen i en egen orden: 
tovinger (diptera). 
sy Moskitos", hvilken uhyggelig klang har ikke dette lille ord for 
mange af den tropiske og subtropiske zones beboere! Og hvilken 
sørgelig berømmelse har ikke disse vævre smaa insekter erhvervet sig! 
Deres blodtørst og nærgaaende plagsomhed er bleven til et ordsprog, 
og deres pibende summen er alle nervøse og trætte menneskers skræk. 
I de mest hjemsøgte egne er det i moskitoernes sværmningstid om- 
trent umuligt at færdes ude i det frie om aftenerne, og selv inde i 
husene er det vanskeligt nok at faa fred for de blodtørstige plage- 
aander, som trænger ind overalt, trods myggenet og andre foranstalt 
ninger, anfalder den sovende i hans seng og lader ham lide de for- 
smedeligste kvaler. 
Og for den hvide reisende, som besøger tropernes sumpegne eller 
beseiler de store floder i det tropiske Sydamerika, er moskitoerne den 
mest frygtede af alle plager. ,Nutildags", skriver Alexander 
von Humboldt, ,er det ikke farerne ved at færdes i smaa baade, 
ikke de vilde indianere eller slanger, krokodiller og jaguarer, der gjør 
reiserne paa Orinoco saa frygtede, men moskitoerne.* 
Men ikke blot tropernes og de subtropiske egnes moskitoer volder 
menneskene og de varmblodige dyr plage, ogsaa de tempererede, ja 
endog de kolde jordstrøg har sine myggearter, som med hensyn til 
deres blodtørst næsten kan maale sig med de berygtede moskitoer, om 
de end ikke medfører den fare for sundheden som de hede sumpegnes 
plageaander, som gjennem sine stik indpoder farlige sygdomsspirer 
og gifte i sine offeres blodstrøm, og derigjennem blir en ligefrem 
svøbe for de hjemsøgte distrikter. 
