132 
under flugten, dels hjælper til ved forandring af retning, idet den ene 
eller den anden kolbes bevægelse indstilles eller modificeres. De 
kaldes derfor ogsaa ofte retningskolber. 
Klipper man forsigtig svingkolberne af en myg og derpaa lader 
den flyve, viser den sig ganske ude af stand til at kunne holde sig 
oppe; den synker langsomt ned mod jorden, hvorefter den møisom- 
melig svæver henover jordbunden, baglænds og med bagbenene slæ- 
bende langs bundfladen. Det paastaaes ogsaa, at myg, som saaledes 
er berøvede sine retningsorganer, efter kun nogle faa timer gaar til- 
grunde. 
Paa hovedet sidder, som hos de fleste andre insekter, øine, følere 
og munddele. 
Øinene er sammensatte, saakaldte facetøine af den for de fleste 
Fig. 1. Almindelig stikkemyg (culex pipiens). > 4. a svingkolbe. 
insekter almindelige type. Med hensyn til disses anatomiske bygning, 
saa maa vi her indskrænke os til at henvise til vedføiede figur 2, der 
gjengiver et forstørret gjennemsnit af 3 øiefacetter og paa en grei 
anskuelig maade illustrerer hovedtrækkene i disse organers bygning. 
Følerne er forskjelligt byggede hos hanner og hunner. Mens de 
hos de førstnævnte er buskede, næsten fjærformede, er de hos hun- 
nerne kun forsynet med korte børstehaar, saa at man alene ved hjælp 
af dette kjendemerke med lethed kan skjelne mellem kjønnene. 
Med hensyn til munddelene, saa er at bemerke, at de hos han- 
nerne er sterkt reducerede, hvorfor disse hverken stikker eller suger 
blod. Dette er derimod som allerede tidligere nævnt tilfældet med 
hunnerne, som netop paa grund heraf har erhvervet sig sin i det fore- 
gaaende omtalte uheldige berømmelse. 
