138 
Puppestadiet er under almindelige omstændigheder kun af for- 
holdsvis kort varighed og naar sjelden udover et tidsrum af 8—10 
dage. Dyret tager herunder naturligvis ingen næring til sig og ophol- 
der sig for det meste oppe i overfladen. Ved indtrædende forstyrrel- 
ser søger de, ligesom larverne, hurtig i dybet, for dog snart efter atter 
at hæve sig op til vandspeilet. 
Klækningen gaar især paa solskinsdage forbausende hurtig for 
sig. Mens puppen hænger i overfladen i den beskrevne stilling, slaar 
ryghuden en T-formet spræk, som rask forlænger sig, og det færdige 
insekt arbeider sig i et øieblik ud og blir siddende paa den tomme bælg, 
som nu driver i overfladen. 
Mens der for mange andre insekters — ogsaa vandinsekters ved- 
kommende i regelen hengaar en ikke liden tid — ofte flere timer, 
inden det nyklækkede individ har faaet sine organer saa pas i orden, 
at de kan flyve bort fra klækningsstedet, foregaar denne ,postem- 
bryonale" udvikling — om dette udtryk her er tilladt — saa hurtig, 
at det er ligefrem forbausende, at iagttage. I tørt veir med sol hen- 
gaar der nemlig i regelen knapt et minut fra det øieblik, da puppe- 
huden revner, og til myggen forlader den afskudte bælg ved sine vin- 
gers hjælp. Dette fænomen kan enhver, der maatte ønske det, let 
skaffe sig anledning til at iagttage. Man behøver nemlig kun ved 
hjælp af en kop eller et glas at indsamle larver eller pupper og holde 
dem ilive i nogen tid i en liden glasbeholder (et almindeligt vandglas 
gaar forresten godt an), og saa følge den videre udvikling gjennem 
daglig iagttagelse. Naturvenner vil paa denne maade kunne skaffe 
sig en behagelig adspredelse, og samtidig have anledning til at anstille 
interessante og lærerige iagttagelser. 
Vi har 1 det foregaaende skildret udviklingsforholdene hos culex- 
arterne, og skjønt de andre arters livshistorie frembyder mange lig- 
hedspunkter, findes der dog ogsaa slegter, hvis udviklingsstadier, baade 
i morfologisk og biologisk henseende, skiller sig meget fra culex- 
typen. 
Blandt de arter, som især i den senere tid er bleven meget ind- 
gaaende studeret, ikke blot i Europa, men ogsaa i andre verdensdele, 
er arterne af slegten anopheles, til hvilken flere af de mest berygtede 
ysmoskito"-arter hører. 
Anopheles-arterne har særlig paadraget sig opmerksomhed ved 
den omstændighed, at flere af dem nu er bekjendte som formidlere af 
