152 
tid endnu levede ved Rhinen og i Schweiz, gjennemgik i tidens løb 
forskjellige forandringer, idet dens hovedskalle hos en form blev kor- 
tere, hos en anden længere. Efterkommere af disse tæmmede scha- 
kaler lever endnu i Nord- og Østasien som husdyr. De halvtamme 
pariahunde, som er udbredte i Vest- og Sydasien, er ligeledes 
efterkommere af schakalen. De lever i nærheden af de menneskelige 
boliger som herreløse skabninger og nærer sig af affald, sniger sig om 
dagen gjennem sine bestemte kvarterer, hvis grænse de omhyggelig 
holder sig indenfor og opfører om natten en høist uhyggelig hyle- 
koneert. Som deres stamfader, schakalen, fører de en mere natlig 
levevis og fungerer da som en slags sundhedspoliti ved at fortære 
alskens uhumskheder. Kun rent undtagelsesvis afrettes de til jagt 
eller bruges de til næring. En saadan fuldstændig vild pariahund*er 
den australske dingo, der nedstammer fra den indiske schakal, der 
er indvandret til Australien i forhistorisk tid. 
Alle de øvrige hushunde synes at nedstamme fra ulven i dens for- 
skjellige afarter. Dette er saaledes tilfældet med canis ino- 
stransewi, pæleboernes store, ulvelignende hund, der blev funden 
af Anutschin i de stenalderske afleiringer ved Ladogasøen; den 
var vistnok sjeldnere i slutningen af den neolitiske tid og var, efter 
hvad der antages, lidet tam. Den kan vanskelig adskilles fra Europas 
fritlevende ulve. 
Den oprindelige race har holdt sig temmelig uforandret i den 
russisk-sibiriske laika (overs.: ,gjøer*), der af de mnordasiatiske 
mongolere anvendes saavel til jagt som til slædetrækning om vinteren. 
Nogle store prægtige hunde, som man nu ser ikke saa sjelden her 
hos os, nemlig doggerne, har ogsaa noget af den netop omtalte, 
forhistoriske ulvehunds blod i sig. De udmerker sig ved styrke, mod 
og intelligens, og er ogsaa nøle beslegtede med den sorte, langhaarede 
tibetanske ulv (canis niger). 
Paa de gammelassyriske reliefbilleder finder vi en stor sori 
hund af ikke mindre end 80 cm.s skulderhøide, den saakaldte ti be t- 
dogge, der nedstammer fra den ovennævnte tibetanske ulv. Dette 
kraftige dyr ledsagede altid de assyriske konger paa deres dristige 
jagtudflugter. Mens dette dyr holdtes høit i ære, var til gjengjæld 
den før omtalte efterkommer af schakalen, ,pariahunden*", foragtet 
og skyet som et dyr, der var aarsag i sygdomme. Alle semiter, altsaa 
ogsaa jøderne, ansaa hunden for uren, da den fortærede aadsler vg 
