155 
planten kan faa det kulstof, den trænger for at kunne fremstille det 
reservefoönd af næringsværdier, hvoraf den selv og hele dyreverdenen 
lever. Vi ved ogsaa, at den kulsyremængde, som indeholdes i luften, 
er meget ringe og en smule variabel — den kan veksle fra 4 til 6 titu- 
sindedele. I teorien betragtes kulsyremængden som konstant, men 
i praksis er det anderledes. Man har lagt merke til, at der kan være 
forskjel fra et sted til et andet, — ja, at der endogsaa, paa et og samme 
sted, kan være forskjel til de forskjellige tider. Der eksisterer ikke 
noget samlet arbeide over dette emne, men de iagttagelser, talrige 
forskere har gjori, viser, at der er en paatagelig forskjel i luftens 
kulsyremængde. 
De nyeste undersøgelser af dette problem er gjort paa Grønland 
og findes i A. Kroghs optegnelser i bind 26 ,Meddelelesr fra Grøn- 
land". I disse undersøgelser behandler forfatteren baade spørgs- 
maalet kulsyre i sin almindelighed — og i særdeleshed spørgsmaalet 
om forandringer, som kan opstaa mellem luft og hav, og den regu- 
lerende rolle, dette sidste spiller. I optegnelserne finder man ogsaa 
endel kjendsgjerninger behandlet, nemlig luftens kulsyremængde i de 
arktiske egne. Det er ved dette sidste punkt, vi for øieblikket vil 
fæste vor opmerksomhed. 
Det man straks føler sig slaaet af i Kroghs analyser, er den 
kjendsgjerning, at atmosfæren ved Diskoøen udviser betydelige varia- 
tioner, idet den undertiden er fattigere — men som oftest meget rigere 
paa kulsyre. Med andre ord i Grønlands atmosfære indeholdes ofte 
dobbelt saa meget kulsyre som i vor tempererede zone. Paa sin reise 
med Discovery for over 25 aar siden har E. Moss allerede paa 
Grinnellandet, over 1000 km. nord for Diskoøen, bemerket dette 
samme fænomen, idet han satte forholdet til 5—6 titusindedele. Efter 
Kroghs iagttagelser synes det, som om vindens retning spiller en 
rolle i disse forhold: kulsyremængden er større ved vinde fra nord 
og vest end ved vinde fra syd og øst, og man faar det indtryk, at 
Diskoøen befinder sig omtrent paa den sydvestlige grænse af en ud- 
strakt region, hvor der foregaar en produktion — eller i det mindste — 
en intens frigjørelse af kulsyre, paa grænsen af en uhyre kilde af 
denne gas. 
Da der ikke er nogensomhelst grund til at antage, at denne egn 
kan være sædet for en særlig kulsyreudvikling, maa man snarere 
tænke sig, at det her dreier sig om en frigjørelse — man maa tro, at 
