169 
overalt -paa værene og ofte anretter adskillig skade i de frit beliggende 
reder. I ehusene eller de andre kunstige redeskjul kan disse røvere 
derimod i regelen ikke komme til at anrette nogen ødelæggelse. 
Ederhunnen ruger saa trofast, at man med haanden kan stryge 
den over hals og ryg, uden at den forlader reden, ja, man kan endog 
ialtfald i rugetidens slutningsperiode, løfte den op fra reden og igjen 
sætte den paa eggene, uden at den tager flugten. Og det er ikke blot 
paa de egentlige dunvær, hvor den gjennem lange tider har vænnet 
sig til menneskets selskab, at denne spaghed under rugning viser sig. 
Jeg har ogsaa i den sydlige skjærgaard, hvor ederfuglen, trods alle 
fredningsbestemmelser, stadig er gjenstand for forfølgelse, en gang 
siddet ved siden af en rugende ederhun og strøget den over ryggen, 
uden at den gjorde tegn til at ville forlade sine eg. Da jeg førte haan- 
den ind under den rugende fugl for at undersøge om alle eg var i 
behold, løftede hun sig lidt op og hug efter min arm, men lagde sig 
straks igjen tilrette, da min haand var trukket bort. Da dunet i 
dette tilfælde var urørt, maa det ansees for høist sandsynligt, at reden 
ikke tidligere havde været gjestet af mennesker. 
Omtrent ved midten af rugeperioden blir dunet borttaget af 
rederne. Herunder blir de rugende fugle ofte løftet af rederne og er 
saaledes øienvidne til bortplukningen, uden at den herved stedfundne 
forstyrrelse synes at have nogen indflydelse paa deres forhold til reden 
og dens kjære indhold. Naar dunet er bortplukket sætter den sig 
igjen paa eggene, som om intet af betydning er skeet, og ruger igjen 
lige trofast som før. 
Ofte søger de ved en my ribning delvis at erstatte det borttagne, 
og dette dun faar de da i regelen beholde til ungerne er klækket. 
I de sidste dage af rugetiden forlader fuglene som regel ikke 
rederne, men blir trofast paa sin post uden at tage nogen næring 
til sig. 
Saasnart ungerne er klækkede, begiver hunnen sig, for det meste 
en eller to dage efter klækningen, med dem ned til stranden, og fra 
den tid kan man langs alle strandkanter træffe de smaa nydelige dun- 
unger, som under moderens anførsel og beskyttelse hurtig finder sig 
tilrette i det vaade element. 
Overalt, hvor jeg i sommer færdedes langs Helgelands kyster, paa 
de lune bugter og viker og i sundene mellem holmer og skjær traf jeg 
dem i større eller mindre flokke svømmende og dukkende paa grundt 
vand eller vraltende omkring mellem tangen ved ebbetid. 
