184 
høieste temperatur, man kan frembringe, smelter lerjorden tilslut til 
glas, men den bibeholder dog nøiagtig sin ydre form, næsten helt til 
dette yderst høie smeltepunkt, hvormeget den end svinder ind. Netop 
heri ligger, den egenskab som — ved siden af dens evne til at formes, 
dens ,plasticitet* — meddeler lerjorden et saa uskatterligt værd; den 
er ildfast og bibeholder sin form under ophedningen, den ,staar 
for ild”. 
I det almindelige, sandige ler og pottemagerler er den beskrevne 
substans kun tilstede i et mindre kvantum. Den holdes nede af iblan- 
dede rester af allehaande tilfældig optrædende mineraler, som meget 
lettere lader sig smelte, og som allerede ved lav forbrændingstempera- 
tur drager lerjorden med sig i den smeltede masse. Disse letsmel- 
tende mineraler kalder kemikerne ,ilussmidler". Pottemagervarerne 
kan paa grund af dem kun brændes ved lavere temperatur. Desuden 
forefindes der i saadanne lerarter mange farvefrembringende bibe- 
standdele, jern, mangan, titansyre, vanadinsyre o. s. v., som meddeler 
de brændte gjenstande en rød eller endog en styg, smudsig farve. 
Begge disse omstændigheder forhindrer, at den slags lerjord kan 
anvendes til porcelænsfabrikation. At de urene farvende stoffer er 
til hinder herfor, er ligetil at forstaa; hvorledes det forholder sig med 
smeltningen af fiussmidlerne og deres indvirkning paa lerjorden, maa 
vi derimod forklare lidt nærmere. 
Forcelænjord eller kaolin kan betragtes som ren lerjord, uden 
nævneværdige iblandinger. Formes denne jord og brændes under høi 
temperatur, saa erholder vi haarde, hvide gjenstande af den form, vi 
vil have — men paa ingen maade porcellæn. Den slags gjenstande 
mangler to karakteristiske egenskaber: den glasagtig tætte beskaffen- 
hed og gjennemskinneligheden. — Porcelænjord i og for sig forbliver 
nemlig stedse porøs og ugjennemsigtig. Hvis man vilde brænde 
den endnu sterkere, vilde den bibeholde denne egenskab, lige til gjen- 
standen tilslut tabte sin form og smeltede sammen iil en uformelig 
kage. Man maa altsaa vælge en anden fremgangsmaade for at ved- 
ligeholde gjenstandens form og alligevel gjøre den gjennemsigtig og 
tæt i massen. 
Lader man et porøst legeme med tynde vægge fuldstændig gjen- 
nemtrækkes af vand, saa bliver det pludselig gjennemskinneligt, hvis 
det da ikke er farvet ugjennemsigtigt. Dette fænomen forklarer hele 
hemmeligheden ved porcelænet: vi behøver kun at sørge for, at 
