190 
Mindre meddelelser. 
Bæveren. Jeg saa forleden i ,Ugens nyt" et stykke, indtaget 
efter , Naturen" om bæverens forekomst i Sætersdal. Til dette skal 
jeg tilføie: 
Ogsaa længere oppe i Finndalen er der nu bæver. 
Ligesaa ved gaarden Bjørnaraa i Bykle (i Ottre). Øst for 
Bjørnaraa, i Bjørnaraadalen, har den ogsaa. tilhold. 
Endvidere er der bæver ved Straumane, tæt nedenfor Ottres udløb 
af Lislevatn, ca. 6 km. nedenfor gaarden Bjaaen (ca. 800 m. o. h.). 
I den vestre ende af Bosvatn i Bykle er der ogsaa bæver. Der 
bar den bygget hus. Jeg fandt en hel del ,spæker" efter dens gnav- 
ning af trærne. Den havde her fældt temmelig store trær. Beboerne 
paa gaarden Bratteli ser den ofte. Den er ikke meget folkesky af sig. 
Valle, Sætersdal. Juel Lund. 
Maager og terner. I nogle strenge vintre i 1880-aarene hændte 
det, at mindre maageflokke søgte saa langt opover Themsen som til 
London Bridge, hvor de lokkede masser af tilskuere, for hvem deres 
,kraftige vingeslag og vidunderlige flugt kom som en hel aaben- 
baring*" -— som en londoner den gang skrev. Naar kulden eller 
uveiret var forbi, forsvandt de. I 1892—93 var der atter en streng 
vinter med uveir langs Englands kyst, og maageflokkerne viste sig 
igjen; man begyndte nu at kaste mad ud til dem, hvad man gjentog 
i den endnu strengere vinter to aar senere. Fra da af har maagerne 
havt fast tilhold i London om vinteren, uanseet kulde eller uveir; de 
kommer i tusenvis og i aarlig voksende flokke tidlig om høsten — de 
første allerede i oktober — og de drager ikke bort før i mars. Fra 
Themsen fandt de snart veien til de forskjellige have og parker, hvor 
der holdes tamme vandfugle, mellem hvilke de svømmer omkring, og 
hvis mad de deler. Man kan endog se dem kredse skrigende omkring 
sjøfugleburene i den zoologiske have med forgjæves forsøg paa at naa 
ind til de ,bedrestillede" brødre, naar disse faar sin mad. 
Hvordan maagerne har kunnet meddele sig til hverandre — og 
til ternerne, der er næsten lige saa talrige — om Londons herligheder 
er ikke godt at vide, men nu er de som sagt en ,fast institution" og 
endog en af Londons seværdigheder. Enten de svæver omkring eller 
lader sig glide op og ned paa den skidne, gule strøm, samler de hele 
dagen en masse tilskuere, som synes at være meget interesseret i dem, 
og som stadig fodrer dem. De spiser med begjærlighed baade brød 
og kjød, og napper uden betænkning en sild af en udstrakt haand. 
Da der aldrig gjøres dem fortræd, er de nemlig blevet saa tamme, at 
de bogstavelig talt dasker folk om ørene i sin iver efter føden og sin 
kamp for den. At det ikke er smaa mængder som kastes ud til dem 
vil forstaaes, naar man hører, at en hel del folk, vinteren igjennem, 
lever af at sælge smaaposer med sild til dette brug. S. 
En kjæmpe-gorilla fra Sanghafloden (Kongo). I løbet af det 
sidste aar har der i pressen oftere været tale om kjæmpeaber, som man 
