191 
skulde have seet i de øvre dalfører ved Löm og Sangha, — efter sigende 
skulde aberne have angrebet karavaner. De meddelelser, som sam- 
tidig gaves aviserne af assistenter ved de franske og tyske handels- 
kompagnier, var saa overensstemmende i sine enkeltheder, at man ikke 
længere kunde være i tvil om, at der i skovene mellem Kamerum og 
fransk Kongo gaves en menneskeabe af kjæmpestørrelse. 
Efter at Eugene Brussaux har bragt med sig fotografier i 
profil og en face af dyret, har vi ogsaa vished for, at det virkelig 
eksisterer. 
Undersøgelser af dyrets hoved, især dets skalle, ansigt og øren, 
viser, at det er en gorilla, som kun ved sin størrelse adskiller sig fre 
dem, man finder i Gabon. 
Efter Brussaux" sigende maalte den ikke mindre end 2.30 m. 
og i siddende stilling var kadaveret ligesaa høit som en staaende 
pahouin. Dyret, der dræbtes i nærheden af Quessou, Mellem-Sanghas 
hovedstad, tilhørt: en bande paa 3 stykker. Man kunde tydelig se 
aftryk efter dem paa jordunden. 
Den har alle en gorillas kjendetegn, — dens sterkt skraanende 
skalle, der bærer et meget fremstaaende knogleparti, er steilt affal- 
dende bagtil. Den er udpræget frembider, men tænderne er lidet 
iøinefaldende, — dens øren er meget smaa. 
Dyret er næsten nøgent paa bryst og mave, men dets skuldre og 
laar er bedækket af lange og tætte haar. 
Skulderbredden var hele 1.10 m. og dens afhuggede hoved veiede 
21 kg. Ikke mindre end 8 bærere maatte til for at bringe kjæmpens 
halvt forraadnede kadaver til hovedstaden. Det veiede 350 kg. Ka- 
daveret blev omhyggelig begravet, og Du port, bestyreren af Ques- 
sou, har stillet i udsigt, at man snart kan modtage dette enestaaende 
stykke, som tilhører — om ikke en ny art — saa dog en egen gorilla- 
race. Brussaux, der har fotograferet dyret og fra hvem de her 
givne oplysninger skriver sig, har ogsaa seet den almindelige Gorilla 
g. savagei, og han er meget forbauset over den store forskjel mel- 
lem den og menneskeaben fra Quessou. 
En gorilla, mage til den her omtalte, dræbtes for kort tid siden 
af endel senegalesere i Bayanza ved Sangha. (La Nature). 
De ,,spiselige* eller ,indiske'* svalereder. Der har været for- 
skjellige meninger om, hvorfra de spiselige indiske svalereder stam- 
mer. Salanganerne — der er særlig to arter, labeten (collocalia nidi- 
fiea og lintjih (colloealia fucifuga seu esculenta) — bygger sine 
skeformede reder paa steile klippevægge eller i hulerne paa de ostin- 
diske øers kyster, særlig paa Javas sydkyst. De i handelen bragte 
reder ligner fjerdedelen af egskal. De er 2-—3 cm. høie, 5—7 em. 
brede og veier ca. 10 gram. De bestaar af en haard, sprød masse, som 
ligner hvid husblas; naar de koges, opløser de sig i en seig gelé, som 
har en flau, svagt saltagtig smag. Kineserne anser de indiske fugle- 
reder for at være de fineste og betaler denne delikatesse meget dyrt — 
et eneste rede af bedste kvalitet koster i Honkong ca. 2 kroner, i Eu- 
ropa betales de med kr. 3.60—5.40. Kineserne bløder først rederne 
