194 
frem paa de tynde grener, da er det forbi med det summende liv, gje- 
sterne er borte, gildet er forbi, og siljen folder stilfærdig sine grønne 
løvblade ud, for at leve sit liv i stille tilbagetrukkethed for resten af 
sommeren. 
Men lad os saa aflægge et besøg i en have med blomstrende ribs- 
og stikkelsbærbusker. En sterk sødlig duft af honning og harpiks 
fylder luften mellem buskene, hvis friskgrønne løv lyser os imøde. 
Og hør blot, hvor det summer og brummer allevegne omkring os! 
Hver busk er som et humlebol eller en hvepserede. Her finder vi 
dem igjen, mange af de muntre gjester fra siljerne, her har de igjen 
fundet et rigt besat bord, og vi kan se og høre af deres lystige leben, 
at deres appetit ikke er aftaget efter deres store festmaaltid paa aarets 
første siljer. 
Bedst finder vi i dette selskab humlerne repræsenterede, og med 
disse vil vi her beskjæftige os noget nærmere. 
Lad os blot betragte lidt nøiere en af de store gulringede brum- 
mere, som hænger i ribsens uanseelige blomsterklase. Det er et for- 
holdsvis stort, kraftigt bygget insekt, med en bred og tyk, noget tung 
krop og fire glindsende klare vinger. Benene ser ogsaa ganske kraf- 
tige ud, særlig det bagerste af de tre par, paa hvilket skinnerne er 
særlig sterk udviklede, paa udsiden afplattede, saa der dannes en glat 
flade, omgivei af sterke randhaar, det er den saakaldte ,kurv*, paa 
hvilken det opsamlede blomsterstøv anbringes for at transporteres 
hjem til rederne. Hovedet bærer et par korte leddede følere, to store 
facetøine, et mindre antal enkeltøine og et kompliceret mundapparat, 
- bestaaende af en sugesnabel og et par kjæver med tilhørende famlere. 
Hele kroppen er ganske dækket af en blød fløielspels, som paa ryg- 
siden er ganske tæt, men paa bugsiden lader os skimte den skinnende 
sortbrune chitinhud, der udgjør den fasteste del af deres krops- 
masse. 
Grundfarven er sort, men der findes flere fremtrædende svovl- 
gule baand, saaledes et paa den forreste del af brystpartiet og to paa 
bagkroppen, hvis spids desuden er hvid behaaret. Det.er foraarets 
tidligste brummer, vi her har for os, humleverdenens plebeier, den 
allestedsnærværende jordhumle (bombus terrestris. Men der findes 
ogsaa andre arter i selskabet. I en stikkelsbærblomst hænger en 
stor, ganske fiøielssort, humle uden gule baand, men med smukt rød 
bagkropspids; det er stenhumlen; og ser vi nøiere efter vil vi opdage 
