196 
endnu flere arter, paa hvis kjendemerker vi ikke her skal gaa nær- 
mere ind. Her vil vi blot anstille nogle mere almindelige betragt- 
ninger over disse interessante insekters levevis, saaledes som den 
arter sig i sin store almindelighed. 
Allerede paa de første vaardage, kort efter at sneen er afsmeltet, 
begynder jordhumlerne at vise sig, først enkeltvis, senere flere og 
flere. Hvorfra kommer de? og hvor var de, da sneen dækkede mar- 
kerne? Hører humlerne til de insekter, som i det tidlige foraar 
sprænger sit puppeskal og begynder sit liv! 
Undersøger vi omhyggelig en af de tidligste humler, saa finder 
vi, at dens pelsklædning er ganske ubeskadiget, haarene sidder tæt 
overalt og viser intet spor af slitage; vingeranden er ogsaa ganske 
hel, og de foran omtalte kurve paa bagbenene ser heller ikke ud 
til at have været benyttede, saa vi næsten skulde tro, at den virkelig 
var født den selvsamme dag, da vi indfangede den til undersøgelse. 
Men heri tager vi dog feil; thi alle foraarets tidligste humler var 
allerede klækkede om høsten det foregaaende aar og har tilbragt vin- 
teren i et jordhul, en stendynge, under en trærod eller under det bløde 
mosteppe, saa vel bortgjemt, at kun faa naturforskere kan rose sig af 
at have forstyrret dem i deres vintersøvn. Fra dette sit vinterkvarter 
bringer de ofte med sig en mængde smaa gule midder (acarider), som 
sees at løbe ivrigt omkring paa bugringene og mellem benene, ofte 
ogsaa paa oversiden af deres legemer. 
Saasnart vaarsolen har faaet gjennemvarmet de øverste jordlag 
og den milde luft har trængt ind til de mørke huller, i hvilke hum- 
lerne har tilbragt den lange vinter, vaagner de og kravler frem til 
lyset og dagen for at begynde sit rastløse sommerliv. 
Alle de humler, vi træffer i det tidligste foraar, er store hunner, 
saakaldte ,dronninger", som dog er temmelig forskjellig fra ,dron- 
ningerne" hos den almindelige honningbi (apis mellifiea. Humle- 
dronningerne er alle fødte om høsten og er de eneste, der overlever — 
vinteren, mens saavel hannerne som de saakaldte ,arbeidere" alle dør 
1 det sene efteraar, naar frosten begynder at indfinde sig. Om for- 
aaret staar derfor ,dronningen" ganske alene, uden nogen hjælpere, 
og maa udføre alle de grundlæggende arbeider i den stat, i hvilken 
hun senere skal residere. De senere optrædende assistenter maa hun 
selv frembringe, og vi kan derfor sige, at hun selv er stammoder til 
hele sit ,folk". 
on 
