203 
former. De mangler desuden samlekurv paa bagbenenes skinner, og 
haarklædningen er hos de fleste mere struttende og oftest mere pragt- 
fuldt farvet end hos disse. De er heller ikke bevæbnet med nogen 
brod, hvorfor man ganske ubekymret kan fange dem med haanden. 
I bagkroppens spids sidder det eiendommeligt formede kjønsorgan, 
som danner ei af de sikreste og bedste sjelnemerker mellem disse i 
sin kropsform ellers saa nøie overensstemmende arter, hvis høist 
variable farveklædning danner et saa daarligt fundament for deres 
adskillelse. 
Humlehannernes farveklædning kan ofte være saa forskjellig fra 
hunnernes og ,arbeidernes", at en ikke-kjender uden betænkning vil 
anse dem for tilhørende ganske andre arter. 
De hører overhovedet til de smukkeste og mest brogede insekter, 
man kan paatræffe hos os, og en smukt præpareret samling af dem 
frembyder i sandhed et storartet skue. 
I modsætning til de flittige hunner og arbeidere fører hannerne 
et fuldstændigt driverliv og bekymrer sig ikke det ringeste om kolo- 
niens trivsel. De allerfleste af dem vender overhovedet ikke mere 
tilbage til rederne, naar de først har forladt dem, men streifer stadig 
omkring paa engene kun for at forsyne sig selv med honning. Ud 
paa eftersommeren — i slutten af juli og i august --- træffer vi dem 
paa egnede lokaliteter ofte i stort antal. De besøger helst blomster, 
hvis honninggjemmer (nectarier) er let tilgjængelige, for eksempel de 
forskjellige tistelarter og andre kurvblomstrede planter (compositer) 
samt rødknap (knautia) og blaaknap (sucsisa), foruden adskillige andre 
eftersommer- og høstplanter. Da de er adskilligt livligere og mere 
konfuse end de andre skjønsformer, kan en opmerksom iagttager 
allerede herpaa sjelne dem fra disse. 
Saasnart de unge ,dronninger* begynder at vise sig, hvilket i 
regelen sker umiadelbart efter at hannerne er fremkommet, undertiden 
endog samtidig dermed, blir hannerne endnu mere urolige; man kan 
da. ofte se dem sætte afsted efter forbiflyvende insekter, som de med 
større eller mindre grund anser for hunner. Parringsinstinktet synes 
nu ganske at beherske dem, hvilket giver sig tilkjende ved en næsten 
til det komiske grænsende livlighed og rastløshed. De unge dron- 
ninger træffes om efteraaret kun sjelden paa blomsterne, og parringen 
finder derfor kun sjelden sted her. Derimod søger hunnerne gjerne 
op i de nærmeste træers kroner, hvor de opsøges og befrugtes af han- 
