og ørkenen Atacama; de ligger i en høide fra 1000 til 1600 m. over 
havet og har en udstrækning af omtrent 1000 km. Som oftest findes 
leierne opover dalskraaningerne, mens de dybeste dalsænkninger inde- 
holder sjøsaltleier, der ofte har en milelang udstrækning. Afstanden 
fra havet er mellem 50 og 75 km. 
Salpeterleierne ligger sjelden oppe i dagen; som oftest findes de 
under et dække, der varierer i tykkelse fra 1/, til 13 m. og i regelen 
bestaar af fire forskjellige lag. Overfladen dannes bestandig af et lag 
gibsholdig sand ,ehuca*, hvori der ligger en hel del løse skorper og 
haarde stene af graahvid farve, bestaaende af vandfri, svovlsur kalk. 
Disses brudflader viser ofte lighed med stentøimasse hvorfor de kaldes 
sloza" (stentøi. Under dette lag ligger et haardt konglomerat af ler 
og grov sand samt brokker af feldspat, porfyr og grønsten. Det hele 
er kittet sammen ved svoylsur kalk, svovlsur kali, svovlsur natron, 
svovlsur maynesia og lidt kogsalt. Laget kaldes ,costra" og hviler 
paa det tredie lag, som væsentlig bestaar af kogsalt og klormagnesium 
ved siden af sulfater og lidt salpeter. Paa grund af en vis lighed 
med gelee eller is kaldes det ,congelo" (stivnet); under dette lag 
igjen ligger saa raasalpeteret eller ,,caliche*, som atter hviler paa et 
lerlag ,coba". Herunder finder man altid fast fjeld. 
Der gives dog afvigelser fra disse almindelige forhold, navnlig 
i de sydlige distrikter hvor æ'dre, høiereliggende leier er blevet opløst 
af vandet og skyllet, ofte milevis, nedover skraaningerne; ved vandets 
fordunstning er saa atter nye salpeterleier dannet. 
Hidtil kjender man denne slags store leier kun i Chili, og der er 
ingen udsigt til, at man nogensinde vil opdage synderlig store leier andet- 
steds. Chilis salpeterdistrikter ligger i ganske regnløse egne, hvor der 
ofte gaar baade tre og fem aar, uden at der falder en draabe regn, 
og naar det en sjelden gang regner, er regnet saa sparsomt, at bare 
det øverste jordlag bliver gjennemfugtet. Som bekjendt opløses sal- 
peter let i vand, og det salpeterførende lag er endog ,hygroskopisk*, 
d. v. s. det trækker fugtighed af atmosfæren og opløses, hvorfor raa- 
salpeter kun kan forekomme i regnløse egne. Med undtagelse af et 
par lidet udforskede ørkener gives der imidlerlid ikke lignende regn- 
løse egne i verden, og i de kjendte tørre strøg har man ikke fundet 
salpeter, hvorfor der er liden sandsynlighed for, at nye salpeterleier 
af betydning nogensinde vil opdages. 
Man har opstillet forskjellige teorier om den maade, hvorpaa Chi- 
