Ancylus-sjøen eller Østersjøen som et stort fersk- 
vandshav. 
Af Gunnar Andersson. 
I vore forestillinger om den os omgivende verden gaar vi menne- 
sker gjerne ud fra os selv. Vi anser den bjergtop for kolossal, som 
er nogle tusen gange saa høi som vi selv, vi regner tiden efter men- 
neskealderen, og for os er et aartusen et tidsrum saa langt, at vi 
knapt kan fatte det, vi formaar ialfald paa inger maade at anvende 
det som enhed. Tydeligere end ellers viser vor lidenhed sig dog for 
OS, naar vi som maalestok tager en anden enhed end os selv og ikke 
gaar ud fra vor egen — i sammenligning med andre himmellegemer — 
saa pygméagtige jord. Jordens høieste bjerg Gaurisankar, som med sine 
8839 m. høie toppe er omtrent ligesaa høit, som om man stillede 5200 
middelhøie mennesker paa hverandre, blir alligevel bare !/1419 af jord- 
diameteren, og havets hidtil største loddede dybde blir neppe større. 
Havde man en jordglobus, som var 1.5 m.j gjennemsnit, saa vilde 
selv de høieste toppe knapt hæve sig en millimeter frem over dens 
overflade og de største dyb ikke skjule sig dybere under den. For 
en jætte, som kunde tage vor planet i sin haand og undersøge den, 
vilde saaledes vore høieste bjergkjæder vise sig mindre end de ujevn- 
heder, vi ser paa et appelsinskal, og vi mennesker vilde være vanske- 
ligere for ham at finde, end det er for os at finde bakterier paa 
appelsinskallet. Dette maa vi erindre, naar vi i det følgende kommer 
til at tale om flere hundrede meters forskyvninger af den jordflade, 
som vi er blit vante til at anse for urokkelig. Selv vore forestillinger 
om tiden er ogsaa ligesaa fuldstændigt afpassede for os, vor levetid 
og vore erfaringer. Vi kan vistnok om tiden bruge benævnelser og 
tal, hvis størrelse vi har prøvet paa andre ting, men hvad vi ikke kan, 
er, i det øieblik vi anvender disse tal, da at danne os nogen forestilling 
om, hvad de indeholder. Naar vi taler om en million kroner, har vi 
en hel række tilknytningspunkter for bedømmelsen af denne sums vir- 
kelige størrelse, men naar vi taler om en million aar, er det i de fleste 
tilfælde en tom talemaade; hvem tænker paa, at i denne tid har 16000 
 generationer mennesker kunnet leve, til de var over 60 aar; eller endnu 
mere, hvem kan, om end bare tilnærmelsesvis, fatte, hvad 60 genera- 
tioners arbeide betyder i vor egen slegts historie? 
