2929 
Hvordan gik det nu tilslut med dette store ishav? Hvorfor findes 
det ikke endnu? De samme kræfter i jordskorpen, som bevirkede, at 
det dannedes, har ogsaa bragt det til at forsvinde. Efterat landet 
gjennem aartusener havde hævet sig, begyndte den modsatte bevægelse. 
Det tog til at synke lidt efter lidt. I samme grad, som landet sank, 
steg havet, og da nu den barriere, som skilte Ancylussjøen fra oceanet, 
var lavest i sydvest, kom de to have paa dette sted først i forbindelse 
med hinanden igjen. 
Paany begyndte efter aartuseners forløb salt vand at strømme 
ind i det baltiske havbækken, ferskvandsdyrene døde ud og saltvands- 
organismer flyttede ind. Hvor før havde været tørt land med vældige 
ekeskoge og vidstrakte torvmyrer, der førte nu de salte havstrømme 
masser af oceanets rige havfauna ind i en østersjø saltere end den 
nuværende. Man har kaldt den Litorinahavet. Paa dette tidspunkt 
omtrent maa det have været, at stenaldermennesket først har vist sig 
paa den skandinaviske halvø. Siden den tid er der hændt meget. 
Sundet og Belterne er ved en ny, endnu paagaaende landhævning 
atter blevet trangere og grundere, bøgen har i de sydlige dele fortrængt 
eken; granen har i nord fortrængt furuen, og mennesket med sin kul- 
tur har til syvende og sidst sat sit præg paa hele landet og tildels 
endog paa havet. Ubekymret om menneskerne gaar dog naturlovenes 
spil med fastland og hav nu som før, og vi ved ikke, om ikke en 
vakker dag Østersjøen paany er afstængt, atter er en indsjø. Et ved 
vi dog, og det er, at den dag ligger saa langt frem i tiden, at vi 
lige rolig kan filosofere over denne mulighed, som vi nu tænker over 
det, som engang har været. 
Ekornredet. 
Ekornet bygger som bekjendt reder, hvor det sover, og hvor 
det søger tilflugt. Her føder og opammer det ogsaa sine unger. 
Redet kan ligge inde i et hult træ, men ligesaa ofte ligger det frit, høit 
oppe mellem træets grene. Det er da som oftest kuglerundt og oventil 
forsynet med et tag af kviste, som holder regnet ude. Byggematerialet 
er mose, lav, løv, tørre kviste o. s. v. — Et saadant rede er det her 
afbildede. Det fandtes paa Holserøen i juni 1901 i toppen af en ung 
furu, ca. 8 meter over marken og er nu udstillet i Bergens museums 
