233 
Ligeledes kunde man tidligere ikke forklare sig, hvorfra det jod 
kom, som man fandt i visse sjødyrs legemer. Man ledte forgjæves 
efter det i sjøvandet. Men eftersom de kemiske metoder blev bedre, 
lykkedes det dog tilsidst at finde det. I den nyeste tid har man jo 
ogsaa paavist jod i pattedyrenes legemer, og det uagtet de mængder 
jod, vi faar med føden, er ganske forsvindende smaa. Organismen har 
imidlertid evnen til at spare, og tilbageholde stofle, som paa en eller 
anden maade passer for den, og afleire dem, paa bestemte steder. Det 
meste af legemets jod finder man saaledes i skjoldkjertlen. 
Den anden lov var loven om kraftens uforgjængelighed. Den er 
omtrent samtidig bleven opdaget af flere forskere og dens rigtighed 
bevist for hele den uorganiske natur. — Saaledes fremsatte den tyske 
læge J. Robert Mayer den i 1842, aaret efter var dansken Co1l- 
ding inde paa den, mens allerede i 1841 en ølbrygger i Manchester 
ved navn Joule havde udført forsøg, som beviste delvis denne lov, 
nemlig forholdet mellem varme og kraften i et elektrisk batteri. I 
1847 offentliggjorde derpaa Holmholtz, i en alder af 26 aar, sit lille 
berømte arbeide cm kraftens uforgjængelighed, i hvilket han paaviser 
lovens gøyldighed for alle kemiens og fysikens omraader. Mayer 
har formuleret loven paa følgende maade: ,Ex nihilo nil fit; nil fit 
ad nihilum*, d. v. s.: Ingenting kommer af intet, og ingenting blir til 
intet, og gjengiver i denne korte form i det store og hele paa en ganske 
klar og anskuelig maade lovens indhold. 
Det er værd at lægge merke til, at ingen af de nævnte tre mænd, 
Mayer, Helmholtz og Joul,e der har grundet den moderne 
fysikalske verdensanskuelse, var fysiker af fag. dJoule var som 
nævnt ølbrygger og Mayer og Helmholtz var begge læger, først 
senere blev Helmholtz mere udelukkende fysiker. For begge de 
sidste var det fysiologiske forhold, som bragte dem til at finde loven. 
For Helmholtz gjaldt det at bekjæmpe teorien om ,livskraften". 
Denne teori lærte, at de processer, som foregik i de levende organis- 
mer, var af en helt anden natur end de almindelige fysiske og kemiske 
processer, som vi kjender udenfor legemerne, og at de bevirkedes af 
en egen, mystisk kraft (livskraften), der kun fandtes i den levende 
organisme.  Vistnok var man ialmindelighed kommet bort fra den 
krasseste ,vitalisme*, idet man vel indrømmede, at de almindelige 
kemiske og fysiske kræfter var virksomme i de levende organismer, 
men at dog livskraften maatte til for at løse dem og sætte dem i virk- 
somhed. 
