234 
Vi skal nu se lidt paa, hvorvidt loven om energiens uforgjænge- 
lighed er fuldstændig bevist for de levende organismer, og om tilstede- 
værelsen af en særegen livskraft, der formaar at modificere de love, 
som behersker og styrer den uorganiske natur, kan betragtes som 
endelig modbevist og reduceret ,in absurdum". 
De levende organismer henter sin kraft fra føden, og det spørgs- 
maal, som først trængte sig frem til besvarelse, var det, om fødens 
bestanddele, ved at oxyderes og omsættes inde i legemet, udvikler den 
samme kraft, som naar de forbrændes udenfor legemet, naar slutnings- 
produkterne er de samme. Da alle former af kraft kan overføres til 
varme, og denne er let at maale, saa har vi her en bekvem metode til 
at bestemme den mængde kraft, som udvikles ved en hvilkensomhelst 
kemisk proces. Vi kan altsaa ved forsøg nøiagtig bestemme forbræn- 
dingsværdien af alle vore næringsstoffe og fødemidler. Ved forbræn- 
ding i forsøgsapparaterne dannes kulsyre og vand, og de samme stoffe 
er det, som dannes ved forbrændingen af føden inde i legemet. En 
undtagelse herfra danner kun eggehviden (og de med den beslegtede 
stoffe); dens forbrændingsprodukter findes i urinen i form af noget 
mere sammensatte forbindelser (hos mennesket og de høiere pattedyr 
for størstedelen som urinstof, hos krybdyr og fugle væsentlig i form 
af urinsyre, desuden smaa mængder af hippursyre o. a.). 
Vi skjelner blandt fødemidlernes bestanddele mellem 3 grupper: 
eggehvidestoffene, fedt og sukkerstof (eller melstof). Tidligere har 
man tillagt eggehviden en ganske særegen betydning for ernæringen, 
og det er ogsaa til en vis grad rigtigt; thi den kjendsgjerning staar 
fast, at man kan lade et dyr eller menneske faa fuldt op af næring, 
og dog dør det — hvis nemlig føden ikke indeholder en vis mængde 
eggehvide.  Grunden hertil maa vel ligge i, at legemets celler med 
tiden opbruges, slides, og da cellerne for størstedelen bestaar af egge- 
hvide, trænges der eggehvide til deres vedligehold og nydannelse. 
Ser vi imidlertid bort fra dette specielle forhold og holder os bare 
til kraftomsætningen i organismen, saa finder vi, at de forskjellige næ- 
ringsstoffe kan træde istedetfor hinanden, paa hvilken maade man 
ønsker, naar kun forbrændingsværdien af de stoffe, som 
skal erstatte hinanden, er den samme. Dette kalder vi loven om 
næringsmidlernes isodynami.') Rubner, der først paaviste dette 
forhold, gik frem paa den maade, at han først bestemte den mængde 
») Iso: lig; dynami: kraft. 
I 
